K a s   j a u n s   L a t v i j ā ?
Nr. 412: 2005. g. 17 - 23 septembris

Eiropā un citur pasaulē...

Ziemeļīrijā naidīgi uzbrūk latviešiem
Agnese Margēviča,  NRA  09/17/05    Divi uzbrukumi Latvijas iedzīvotājiem pēdējo dienu laikā notikuši Ziemeļīrijā. Lielbritānijas policija pieļauj, ka uzbrukt mudinājis naids pret iebraucējiem. Abos gadījumos cietušas ēkas, nevis tajos mītošie viesstrādnieki.
Britu policija, turpinot abu incidentu izmeklēšanu, pieļauj, ka uzbrukums, iespējams, bijis rasistisks, ziņo BBC. Savukārt Lielbritānijas vēstniecība Latvijā paudusi nosodījumu jebkuram etniski motivētam uzbrukumam viesstrādniekiem, tai skaitā no Latvijas. "Jebkurš uzbrukums ir kriminālnodarījums. Mēs priecājamies, ka incidentā neviens nav cietis. Šādi incidenti ir reti, un vairākums latviešu, kas dzīvo Lielbritānijā, ar tādiem nesaskaras," vēstniecības nostāju atreferē ziņu aģentūra LETA. 
Pirmais uzbrukums noticis 11. septembrī netālu no Ziemeļīrijas galvaspilsētas Belfāstas. Ar degmaisījuma pudelēm apmētātas dzīvojamās mājas kādā īpašumā, Neatkarīgo informē Latvijas Ārlietu ministrijas (ĀM) preses sekretārs Atis Lots. Tikai vienā no mājām mitinājušies divi Latvijas iedzīvotāji, bet pārējās – viesstrādnieki no Lietuvas un Polijas, tāpēc nevarot uzskatīt, ka uzbrukums vērsts tieši pret latviešiem. Savukārt 13. septembrī citā Ziemeļīrijas pilsētā Portadaunā ar degmaisījuma pudelēm apskādēts kāds nams, kurā mitis Latvijas iedzīvotājs. Uz māju mesta pudele ar degmaisījumu, kā dēļ ēkas ieejas durvis apdega, vēsta Ziemeļīrijas interneta portāls 4NI. Abos gadījumos cietušas tikai ēkas, nevis to iemītnieki. 
"Šie ir atsevišķi gadījumi," uzsver Latvijas ĀM preses pārstāvis, tomēr Latvijas iedzīvotājus, kuri dodas peļņā uz ārvalstīm, ne tikai Lielbritāniju, mudina ņemt vērā: ikvienā valstī pastāv iespēja sastapt "ar dzīvi neapmierinātus cilvēkus, kuri tāpēc var izrādīt nepatiku pret viesstrādniekiem". Vienlaikus A. Lots pauž, ka ĀM nešaubās par britu varas iestāžu profesionalitāti un gatavību rūpīgi izmeklēt uzbrukumus Latvijas iedzīvotājiem.

Latvija atbalsta ANO reformas
Viesturs Radovičs,  NRA  09/19/05    Ārlietu ministrs Artis Pabriks vakar ANO Ģenerālajā asamblejā nolasīja Valsts prezidentes Vairas Vīķes-Freibergas runu, kura viņai bija jāsaka jau sestdien, taču slimības dēļ prezidente to nevarēja izdarīt. 
Runa nolasīta šorīt plkst 1 pēc Latvijas laika. Kā informēja Arta Pabrika preses sekretāre Inga Saleniece, ārlietu ministrs runā apliecināja, ka Latvija iestājas par Cilvēktiesību komisijas reformu un nepieciešamību noteikt stingrākus kritērijus valstīm, kas tajā tiek pārstāvētas. Latvija uzskata, ka nav pieļaujama situācija, ka komisijā darbojas valstis, kurām ir cilvēktiesību problēmas. 
Tāpat Latvija iestājas par ANO Drošības padomes reformām un paplašināšanu. A. Pabriks uzsvēra, ka, par spīti iebildumiem, Latvija iestājas par nepieciešamību panākt rezultātu jau šajā gadā. Runā tika uzsvērts, ka Latvija turpinās īstenot aktīvu starptautisko politiku gan tūkstošgades mērķu sasniegšanā, gan informācijas sabiedrības pasaules sammita organizēšanā.
Valsts prezidente ASV bija saslimusi un nejutās tik labi, lai stātos publikas priekšā ar runu. Tas gan nekādus sarežģījumus neradīja, jo Latvijas prezidente jau ir paudusi savu viedokli gan no ANO tribīnes, gan oficiālās un neformālās sarunās. Prezidentes runa ir oficiāls dokuments, kas tapis sadarbībā ar Ārlietu ministriju un pauž Latvijas nostāju aktuālajos jautājumos. Prezidente jau uzstājās Ģenerālajā asamblejā, paužot Latvijas nostāju globālās politikas jautājumos.Izraēlas prezidents: antisemītisms Latvijā ir margināla parādība
Agnese Margēviča,  NRA  09/21/05    Izraēlas prezidenta pirmā vizīte Latvijā vakar aizsākās zīmīgā dienā – otrdienas rītā mūžībā aizgāja holokaustā izdzīvojušais, vēlāk par nacistisko noziedznieku ķērāju kļuvušais Simons Vīzentāls, kura vārdā nosauktais centrs beidzamajos gados nācis klajā ar kritiku Latvijai par nepietiekami aktīvu holokaustā līdzvainīgo sodīšanu.
Izraēlas prezidenta Mošes Kacava vakar paustais aicinājums Latvijā, tāpat kā citviet pasaulē, turpināt izglītot jauno paaudzi par holokausta šausmām, liecina – S. Vīzentāla aiziešana viņsaulē nebūs robežšķirtne, kas iepriekšējo paaudžu ciešanas apslēps aiz vēstures grāmatu vākiem. "Holokausts nevar būt tikai viena nodaļa mācību grāmatās. Mums ir jāgūst mācība no tā," vakar kopīgajā Latvijas un Izraēlas prezidentu preses konferencē pauda M. Kacavs.
Tikai turpinot pētīt holokausta cēloņus, meklēt tajā līdzvainīgos un iespaidojot sabiedrības viedokli, iespējams novērst līdzīgu noziegumu atkārtošanos, uzsvēra M. Kacavs.Politiskajiem līderiem ir jārada tīra gaisotne nākamajām paaudzēm, – uz politiķu atbildību antisemītisku noskaņojumu izskaušanā norādīja Izraēlas valsts galva.
Pret antisemītismu jāvēršas ar likumdošanu, likumu ieviešanu dzīvē, ar izglītības programmām un – iespaidojot sabiedrības viedokli. "Visas šīs lietas Latvijas valdība jau veic, tāpēc pie jums antisemītisms ir margināla parādība," vakar atzina Izraēlas prezidents. M. Kacavs vienlaikus pauda satraukumu par Eiropā kopumā pieaugošo antisemītisko noskaņojumu. Dienu iepriekš, viesojoties kaimiņvalstī Igaunijā, viņš dalījās bažās arī par to, ka antisemītisms pieņemas spēkā Krievijā, ziņo aģentūra Associated Press.
Vakar, tiekoties ar Latvijas ebreju kopienu, Izraēlas prezidents pauda gandarījumu, ka Latvijas ebreji spējuši atgūties pēc Otrā pasaules kara vajāšanas un represijām, ziņo LETA. M. Kacavs arī pateicās Latvijas valsts varas iestādēm par atbalstu vietējai ebreju kopienai un atgādināja, ka ebreji 1918. gadā piedalījās neatkarīgās Latvijas valsts dibināšanā.
Izraēlas prezidents vakar apskatīja muzeju Ebreji Latvijā, bet šodien kopā ar Latvijas prezidenti Vairu Vīķi-Freibergu apmeklēs Rumbulas memoriālu, kā arī ieliks pamatakmeni topošajam piemineklim Žanim Lipkem un visiem ebreju glābējiem holokausta laikā. Vizītes noslēgumā Izraēlas prezidents apmeklēs Latvijas Okupācijas muzeju.Berezovskis atkal Rīgā
Agnese Margēviča,  NRA  09/22/05     Jau otro reizi šā gada laikā Latvijā vakar ieradās bijušais Krievijas oligarhs, nu politiskais bēglis Boriss Berezovskis. Iepriekšējā viesošanās izraisīja kārtējās ārpolitiskās nesaskaņas starp Latviju un Krieviju, bet vēl lielāku vētru Latvijas iekšpolitiskajā dzīvē, kad pēc laika atklājās, ka ar ietekmīgo miljonāru slepus tikušās augstas amatpersonas.
Latvijas Ģenerālprokuratūra, kas B. Berezovska februāra vizītes laikā atteica Krievijas lūgumam izdot Kremļa tagadējai vadībai neērto oligarhu, trešdienas vakarā vēl nebija saņēmusi kaimiņvalsts pieprasījumu par bēgļa izdošanu. Krievijas vēstnieks Latvijā Viktors Kaļužnijs teicās nezinām par B. Berezovska ierašanos un neprognozēja, vai Krievija atkārtoti pieprasīs viņa izdošanu. 
Latvijas Ārlietu ministrija apstiprināja, ka arī šoreiz B. Berezovski kā politisko bēgli mūsu valstī aizsargās starptautiskās normas. 
Savukārt pats B. Berezovskis ziņu aģentūrām tūlīt pēc ielidošanas Rīgā pauda pārliecību par savu drošību, ko garantējot fakts, ka Latvija ir Eiropas Savienības valsts. Iepriekš Ģenerālprokuratūra Krievijai skaidroja, ka B. Berezovskis netika izdots politisku motīvu dēļ un atsaucās uz Eiropas Padomes konvenciju par izdošanu.
Lai gan šogad otrās vizītes laikā Krievijas vajātajam oligarham nav paredzēta tikšanās ar iekšlietu ministru Ēriku Jēkabsonu (LPP) un Saeimas priekšsēdētāju Ingrīdu Ūdri (ZZS), viņš tomēr cer tikties ar šīm amatpersonām, aģentūrai LETA apstiprināja pats B. Berezovskis. Viņš mēģināšot sazināties ar Ē. Jēkabsonu un I. Ūdri un vienoties par tikšanos, lai ar iekšlietu ministru runātu par savu drošību, bet ar Saeimas priekšsēdētāju – par izglītības jautājumiem. Tāpat B. Berezovskis šodien plāno apmeklēt Latvijas Universitāti.
B. Berezovska publiski paustais vizītes mērķis ir mēģināt ieviest Latvijā īpašu izglītības programmu, ko piedāvā ASV prezidenta Džordža Buša jaunākā brāļa Nīla Buša dibinātais uzņēmums Ignite!. B. Berezovskis jau vairāk nekā pusotru gadu ir viens no Ignite! akcionāriem un stratēģiskajiem partneriem. Vakar Latvijā ieradās arī N. Bušs, ziņo LETA.Latvija arī šoreiz neizdos Berezovski Krievijai  
LETA  09/21/05     Latvija negatavojas Krievijai izdot šīs valsts varas iestāžu vajāto oligarhu Borisu Berezovski, kas šogad jau otro reizi ieradīsies mūsu valstī, pēc tikšanās ar Valsts prezidenti Vairu Vīķi-Freibergu šodien žurnālistiem apliecināja iekšlietu ministrs Ēriks Jēkabsons (LPP).
Ja Krievija lūgtu izdot Berezovski, Latvijas atbilde būtu tāda pati, kā iepriekšējā reizē, kad Berezovskis viesojās Latvijā, norādīja ministrs. Pēc viņa teiktā, Latvijas ārpolitika šajā ziņā nav mainījusies.
Jau ziņots, ka Berezovskis Rīgu apmeklēja šā gada 25.februārī. Krievija lūdz aizturēt un izdot uzņēmēju, kuru šīs valsts Ģenerālprokuratūra tur aizdomās par plašu krāpniecību, bet Interpols ir izsludinājis starptautiskā meklēšanā.
Ģenerālprokurors Jānis Maizītis Krievijai oficiālā atbildē atteica izdot Berezovski, pamatojoties uz Eiropas konvencijas par izdošanu 3.panta 2.daļu jeb politisku motīvu dēļ. Lielbritānija uzņēmējam piešķīrusi politiskā bēgļa statusu un izsniegusi ceļošanas dokumentus.
Jēkabsons norādīja, ka ir informēts par Berezovska ierašanos Latvijā šodien. Kā norādīja ministrs, ja Berezovskis ielido Latvijā likumīgā kārtā, uz viņu attiecas tās tiesības, kuras paredz politiskā bēgļa statuss.
Ministra rīcībā pagaidām nebija informācijas, ka Krievija būtu reaģējusi uz Berezovska ierašanos Latvijā.
Jēkabsons apgalvoja, ka nav saņēmis piedāvājumu tikties ar Berezovski un viņam arī neesot laika.
Kā ziņots, Berezovskis pirmās vizītes laikā ar viņu tikās arī Jēkabsons un Saeimas priekšsēdētāju Ingrīda Ūdre (ZZS). Tas gan notika slepus un plašākai sabiedrībai kļuva zināms tikai pēc vairākiem mēnešiem.
Kā ziņots, ASV prezidenta jaunākā brāļa Nīla Bušaa 1999.gadā dibinātais uzņēmums "Ignite!" Latvijā vēlas ieviest īpašas izglītības programmas. Berezovskis jau vairāk nekā pusotru gadu ir viens no "Ignite!" akcionāriem un stratēģiskajiem partneriem. Abi uzņēmēji šodien ierodas Latvijā.
Bušs aģentūrai LETA stāstīja, ka, tieši pateicoties Berezovska kontaktiem šajā reģionā, Latvija izvēlēta par vienu no valstīm, kurā ieviest "Ignite!" izglītības programmas starptautiskā līmenī. 

Buša brāļa un Berezovska uzņēmums Latvijā vēlas ieviest izglītības programmas 
LETA  09/21/05     Rīt Rīgā ieradīsies ASV prezidenta Džordža Buša jaunākais brālis Nīls Bušs, kura dibinātais uzņēmums "Ignite!" Latvijā vēlas ieviest īpašas izglītības programmas.
Viens no uzņēmuma investoriem un stratēģiskajiem partneriem ir arī Krievijas vajātais oligarhs Boriss Berezovskis, aģentūrai LETA apliecināja Nīls Bušs.
Viņš stāstīja, ka, tieši pateicoties Berezovska kontaktiem šajā reģionā, Latvija izvēlēta par vienu no valstīm, kurā uzsākt "Ignite!" izglītības programmu ieviešanu starptautiskā līmenī.
Kā uzskata Bušs, reģionam ir liels potenciāls, tādēļ pēc Latvijas šo produktu varētu piedāvāt arī citās šī reģiona valstīs. Uzņēmumam esot interese arī par tādām valstīm kā Ukraina un Gruzija.
Viņš norādīja, ka "Ignite!" esot daudz akcionāru no dažādām pasaules valstīm.
Kompānija piedāvā programmatūru, kurā tiek izmantota atšķirīga pieeja mācībām. Proti, mācības par dažādiem priekšmetiem notiek, izmantojot atraktīvus elementus - dziesmas, video, animācijas.
ASV uzņēmums izstrādājis divus produktus - par zinātni un sociālajām zinībām.
Ieviešot programmas Latvijā, tās tiktu piemērotas Latvijas standartiem un tiktu latviskotas. Mūsu valstī tiktu dibināts arī uzņēmums.
"Ignite!" produkts esot paredzēts visām pasaules valstīm, kur bērni, mācoties, "ir nogarlaikojušies līdz nāvei". Programma paredzēta 9-12 gadus veciem bērniem, taču ASV to izmantojot gan jaunāki, gan vecāki bērni.
Latvijā paredzēta iepazīšanās vizīte, kuras laikā plānots izvērtēt iespējas ieviest izglītības programmas mūsu valstī. Bušs iecerējis tikties ar valsts amatpersonām, kā arī biznesa pārstāvjiem. Konkrētas amatpersonas Bušs gan nevarēja nosaukt, jo vēl nebija iepazinies ar dienas kārtību.
Viņš prognozēja, ka lokalizētais produkts reāli Latvijā varētu parādīties pēc pāris gadiem, lai gan tas būšot atkarīgs no mūsu valsts intereses. Pēc viņa teiktā, "Ignite!" sadarbības partneri Latvijā varētu būtu gan izglītības iestādes, gan arī biznesa pārstāvji.
Kā uzsvēra Bušs, viņš Latvijā ierodas kā privātpersona un šai vizītei nav nekādas saistības ar viņa politikā iesaistītajiem brāļiem.
Kompānija "Ignite, Inc." atrodas ASV Teksasas štata galvaspilsētā Ostinā. 

Šķēle sola Bušam un Berezovskim palīdzēt pielāgot izglītības programmu Latvijas apstākļiem 
LETA  09/22/05    Bijušais politiķis, uzņēmējs Andris Šķēle (TP), šodien tiekoties ASV prezidenta Džordža Buša jaunāko brāli Nīlu Bušu un Krievijas vajāto uzņēmēju Borisu Berezovski, apsolījis viņiem palīdzēt pielāgot Buša dibinātā uzņēmuma "Ignite!" izveidoto izglītības programmu Latvijas apstākļiem.
Par citiem biznesa jautājumiem ar Berezovski neesot runāts, pēc tikšanās žurnālistiem pavēstīja Šķēle.
Bijušas Latvijas premjers pieļāva iespēju, ka Bušs un Berezovskis viņu kā partneri Latvijā izvēlējušies, jo viņš ir fonda "Jaunā akadēmija" vadītājs. Šķēle sarunas laikā norādījis, ka viņa vadītais fonds vairāk nodarbojas ar studentiem, nevis 9 - 12 gadus veciem bērniem, tādēļ viņš apsolīja atrast cilvēkus, kas pamatā strādā ar šāda vecuma bērniem.
Tāpat bijušais politiķis norādījis, ka būs nepieciešams pārāk ilgs laiks, lai programmu pielāgotu latviešu valodā, tādēļ viņš ieteicis to sākotnēji pielietot kādā skolā ar angļu mācību valodu.
Šķēle žurnālistiem apgalvoja, ka neko nezina par Berezovska plāniem Latvijā.
Kā ziņots, Bušs un Berezovskis Rīgā ieradās vakar. Berezovskis jau vairāk nekā pusotru gadu ir viens no Buša dibinātās izglītības programmatūru firmas "Ignite!" akcionāriem un stratēģiskajiem partneriem. Kā viņu vizītes mērķis tiek minēta vēlme Latvijā ieviest īpašas "Ignite!" izglītības programmas.
Vizītes laikā iecerēts tikties ar Latvijas Universitātes (LU) pārstāvjiem un ar cilvēkiem, kas ir atbildīgi par izglītību Latvijā.
Bušs aģentūrai LETA stāstīja, ka, tieši pateicoties Berezovska kontaktiem šajā reģionā, Latvija izvēlēta par vienu no valstīm, kurā ieviest "Ignite!" izglītības programmas starptautiskā līmenī. 

Ko Buša vārda aizsegā pētīja Berezovskis? 
Edgars Galzons,  Diena  09/23/05    Iespējams, Berezovska intereses Latvijā ir saistītas ar nekustamo īpašumu un medijiem
Krievijas varas iestāžu vajātā oligarha Borisa Berezovska un ASV prezidenta Džordža V.Buša jaunākā brāļa Nīla Buša negaidītā vizīte Latvijā ir ne mazāk pārsteidzoša kā tās oficiālais iemesls — abu pārstāvētās kompānijas Ignite! izglītības programmas ieviešana. Analizējot to, vai braucienam nav cits, publiski neatklāts mērķis un kas tas varētu būt, par ticamāko ierašanās ieganstu uzskatāmas B.Berezovska iespējamās intereses nekustamā īpašuma tirgū un medijos.
Informācija par N.Buša un B.Berezovska negaidīto vizīti tika publiskota vien dažas stundas pirms abu uzņēmēju ierašanās lidostā Rīga trešdienas vakarā. Televīziju ziņu sižetos bija redzams, ka viens no sagaidītājiem lidostā stipri līdzinās bijušajam valsts uzņēmuma Latvijas gaisa satiksme padomes loceklim Robertam Līcim. 
"Jā, tas biju es," ceturtdien Dienai apliecināja R.Līcis — viņi ar B.Berezovski esot seni paziņas kopš 90.gadu beigām, kad R.Līcis strādāja Maskavā. Tāpēc, kad B.Berezovskis ieplānojis braukt uz Latviju ar N.Bušu, viņš lūdzis R.Līci cilvēciski palīdzēt, piemēram, izrādot pilsētu. "Mēs nerunājām ne par kādiem biznesiem," teica R.Līcis.
Diena jau ir rakstījusi, ka R.Līča dzīvesbiedrei Ilonai Līcei, iekšlietu ministra Ērika Jēkabsona (LPP) biroja vadītājai, pieder SIA Projektu konsultāciju centrs kontrolpakete. Pārējo kapitāldaļu pastarpināta īpašniece ir ārzonas kompānija Swallow Worldwide, kas reģistrēta Britu Virdžīnās. Projektu konsultāciju centrs ir viens no lielākajiem zemes īpašniekiem Latvijā, kam Latgalē pieder vairāk nekā 5000 hektāru. Iepriekš I.Līce atteikusies atklāt, kas stāv aiz ārzonas firmas, jo tāda esot kompanjonu vēlme.
Pirmās vizītes laikā februārī B.Berezovskis neslēpa, ka Latviju apmeklējis, lai izpētītu vidi iespējamiem nākotnes projektiem nekustamā īpašuma un informācijas tirgū. Neoficiāli tiek runāts, ka Projektu konsultāciju centra darījumos ar zemi esot ieguldīta B.Berezovska nauda.
"Esmu par to dzirdējis. Man tas liekas smieklīgi," laikrakstam pavēstīja R.Līcis. "Tas ir tik smieklīgi, ka es pat to nekomentēju." Cik viņš zinot, B.Berezovskim nekas Latvijā nepiederot.
Lai gan R.Līcis kategoriski noliedz, ka B.Berezovski būtu sagaidījis kā kādas kompānijas pārstāvis, tas nenozīmē, ka tajā brīdī viņš būtu pārtraucis darbību SIA TV Rīga jeb TV5 padomē. "Es nebiju ne kā TV5 pārstāvis, ne kā TV6 pārstāvis, ne kā TV7 vai vispār kādas kompānijas pārstāvis. Es biju vienkārši kā es pats — kā persona, kurš ir viņa sens paziņa," R.Līcis paliek pie sava. Jāpiebilst, ka viens no TV5 pastarpinātajiem līdzīpašniekiem ir arī Valērijs Belokoņs, kurš tāpat kā R.Līcis trešdienas vakarā sagaidīja B.Berezovski lidostā.
Plašsaziņas līdzekļi izteikuši minējumus, ka TV5 otrs līdzīpašnieks SIA TV Berlin esot saistīta ar mediju magnātu Rūpertu Mērdoku. Pirms diviem gadiem viņa pārstāvji izlūkoja arī Latvijas Neatkarīgo televīziju. Iespējams, ka starplaikā R.Mērdoks varētu būt satuvinājies ar B.Berezovski — interneta portālos pieejamās ziņas liecina, ka šā gada jūnijā R.Mērdoks un N.Bušs kā Ignite! pārstāvis viesojušies Ukrainā, lai pētītu investīciju iespējas un medijus. Kā vēsta Ukrainskaja pravda, mediju magnāts ticies arī ar Ukrainas prezidentu Viktoru Juščenko.
Uz žurnālistu jautājumu, vai viņš ir TV5 un Latvijas Neatkarīgās televīzijas faktiskais īpašnieks, B.Berezovskis atbildēja: "Jūs labi zināt, ka visus manus īpašumus un personīgi mani izseko Krievijas varas iestādes. (..) Tāpēc, ja es jums tagad pateikšu, ka — jā, es esmu to vai citu aktīvu īpašnieks Latvijā, Francijā, Anglijā vai kur citur, šie aktīvi nekavējoties tiks pakļauti personīgam Krievijas prezidenta Vladimira Putina uzbrukumam."
V.Belokoņs savu kompanjonu mediju biznesā neatklāj. No viņa teiktā Latvijas televīzijai noprotams, ka mediju jomā personīgi B.Berezovskis neesot V.Belokoņa biznesa partneris.
Tikmēr N.Bušam ceturtdien bijusi īsa telefonsaruna ar Valsts prezidenti Vairu Vīķi–Freibergu. Prezidentes preses sekretāre Aiva Rozenberga Dienai pastāstīja, ka, viesojoties Teksasā pie štata gubernatora Džeba Buša, trešā no brāļiem Bušiem, viņa tikusies arī ar N.Bušu. Toreiz V.Vīķe–Freiberga uzaicinājusi abus brāļus apmeklēt Latviju. Ceturtdien telefonsarunas laikā prezidente un N.Bušs apmainījušies vienīgi dažām pieklājības frāzēm. A.Rozenberga uzsvēra, ka iniciatīva par telefonsarunu nākusi no N.Buša puses. Atsaucoties uz šo vēlmi, V.Vīķe–Freiberga piezvanījusi N.Bušam, taču, kā norādīja preses sekretāre, šādos gadījumos prezidente ir tā, kas sazinās ar saviem sarunbiedriem, un nevis otrādi.
Līdztekus ziņām par citām N.Buša sarunām gan ar Saeimas priekšsēdi Ingrīdu Ūdri, gan Latvijas Universitātes pārstāvjiem, kā arī nenotikušo viesošanos pie Ē.Jēkabsona, ar īpašu atzīmi aģentūra LETA ceturtdien izplatīja informāciju par ekspremjera Andra Šķēles tikšanos ar N.Bušu un B.Berezovski. Bijušais politiķis žurnālistiem teicis, ka solījis palīdzēt Ignite! izglītības programmu pielāgot Latvijas apstākļiem. A.Šķēle pieļāvis iespēju, ka abi uzņēmēji viņu kā partneri mūsu valstī izvēlējušies tāpēc, ka viņš ir fonda Jaunā akadēmija vadītājs. Kā stāstījis ekspremjers, viņš galvenokārt runājis ar N.Bušu. Citi temati neesot apspriesti, jo tikšanās laiks bijis ierobežots.Latvijas varenie aplido BerezovskiAgnese Margēviča,  NRA  09/23/05    Teju par afēristu ārzemju medijos dēvēto Nīlu Bušu Latvijas ietekmīgie sveic bijīgi.
Datorprogramma pamatskolnieku izglītošanai – tāds esot bijis vienīgais temats, kuru ar divām skandalozām personībām – bijušo Krievijas oligarhu Borisu Berezovski un Bušu klana melno avi, ASV biznesmeni Nīlu Bušu, vakar apsprieda Latvijas ietekmīgākie politikas un biznesa cilvēki. 
"Diemžēl laiks tik ātri pagāja, ka gandrīz nepaguvām, kā saka, ne par ko citu parunāt," žurnālistu pūlim iegalvo no Tautas partijas stūres atgājušais, bet politisko ietekmi Latvijā nešaubīgi saglabājušais Andris Šķēle. Ja var ticēt viņa vārdiem, tad aptuveni stundu A. Šķēle, kurš tiek uzskatīts par vienu no Latvijas ietekmīgākajiem cilvēkiem, ar B. Berezovski nav pārmijis ne vārda par bēguļojošā eksoligarha iespējamajiem biznesa darījumiem Latvijā. "Diemžēl neiznāca. Viņam bija tik saspringts laiks. Prezentācijas materiāli, ko Nīls Bušs man stādīja priekšā, aizņēma visu laiku," klāsta A. Šķēle. Vai B. Berezovskis klāstījis savas intereses Latvijā? "Viņš mani neinformēja, un es viņam arī to nejautāju. Es jums atkārtoju vairākas reizes, un man likās, ka pietiekami skaidrā latviešu valodā. Mēs tiešām lielāko daļu visa laika runājām ar Nīlu Bušu," neiecietīgs par žurnālistu neticību kļūst A. Šķēle.
Neatkarīgās vaicāts, par ko būtu vēlējies runāt ar B. Berezovski, ja kāda minūtīte tomēr būtu atlikusi, A. Šķēle šķietami apjucis teic: "Ziniet, es pat uzreiz nepateikšu, par ko." "Katrā gadījumā pēc šī jūsu amatbrāļu lielā skaita, plašām acīm, lieliem mikrofoniem un lielas iedvesmas es saprotu, ka kaut kas īpašs acīmredzot piemīt Berezovska un Buša kunga vizītei," viņš tūliņ ironiski piebilst. 
Pats B. Berezovskis vizīti noslēdzošajā preses konferencē stāstīja, ka ar A. Šķēli ticies pirmo reizi mūžā un pēdējais uz viņu atstājis "ļoti nopietnu iespaidu". Kādā ziņā nopietnu? "Dēļ nopietnās attieksmes pret tēmu, kuru apspriedām," precizē B. Berezovskis. Un apspriesta esot vienīgi izglītības datorprogramma Ignite!, kuru Latvijā vēlas ieviest ASV prezidenta Džordža Buša jaunākais brālis Nīls Bušs. 
Ne mazāk skandalozs par B. Berezovski, ja var ticēt autoritatīvu Rietumu mediju vairāku gadu garumā publicētiem materiāliem, ir arī N. Bušs. Tas gan vakar nekavēja ar biznesmeni, kurš tiek dēvēts par Bušu klana melno avi, tikties ne Saeimas priekšsēdētāju Ingrīdu Ūdri, ne A. Šķēli, ne vairākus Latvijā ietekmīgus uzņēmējus, piemēram, Valēriju Belokoņu, Pēteri Šmidri, Jūliju Krūmiņu. Pati piezvanīt N. Bušam vakar nolēma arī Latvijas prezidente Vaira Vīķe-Freiberga. 
Pirms gandrīz diviem gadiem publicētajā rakstā autoritatīvais ASV laikraksts Washington Post visai sarkastiski un kritiski apraksta N. Buša biznesa un privātās dzīves nianses, neslēpjot, ka ASV tagadējā prezidenta jaunākais brālis un bijušā prezidenta trešais dēls uzskatāms par Bušu klana melno avi, kas sagādā kaunu un neērtības saviem ietekmīgajiem radiniekiem. 
"Kad tu esi Nīls Bušs, bagāti ļaudis no visas pasaules ir kāri investēt naudu tavā biznesā pat tad, ja tavā biznesā ir pieredze piedzīvot krahu," ironiski raksta Washington Post. Laikraksts gari un plaši apraksta, kā N. Bušs, iesaistoties dažādos biznesa darījumos, spējis gūt ievērojamus ienākumus "par neko", tikai pateicoties savam ietekmīgajam uzvārdam. "Viegla nauda un meičas par brīvu," citējot kādu slavenu rokdziesmu, N. Buša dzīvesveidu raksturo Washington Post.
Laikraksts atgādina, ka 20. gadsimta astoņdesmito un deviņdesmito gadu mijā dēls sagādāja raizes savam tēvam, tālaika ASV prezidentam Džordžam Bušam vecākajam, līdzdarbojoties šaubīgos darījumos, kas Amerikas nodokļu maksātājiem izmaksāja aptuveni 1 miljardu dolāru. Iesākumā atbalstījis dēlu, vēlāk Dž. Bušs seniors bija spiests atzīt, ka daži viņa atvases darījumi izskatījušies "nedaudz aizdomīgi". Baltais nams uz ASV žurnālistu lūgumiem komentēt N. Buša kārtējās nedienas atbild īsi: "Bez komentāriem." 
1999. gadā dibinātā izglītības datorprogrammatūras kompānija Ignite!, pateicoties N. Buša prominentajam uzvārdam, līdz 2003. gada beigām no ASV investoriem bija spējusi iegūt 23 miljonus dolāru. Investoru vidū minēti arī N. Buša un ASV prezidenta Dž. Buša jaunākā vecāki – Barbara un Džordžs Buši. Tāpat šajā biznesā iesaistījušies arī uzņēmēji no Taivānas, Japānas, Kuveitas, Britu Virdžīnu salām, Apvienotajiem Arābu Emirātiem, bet ne tik sen – arī B. Berezovskis. N. Buša alga uzņēmumā ir 180 000 dolāru gadā, raksta Washington Post.
"Ignite! Ir radīta, lai atvieglinātu un padarītu izklaidējošāku mācīšanos bērniem, kuri nemīl lasīt," atzinis pats N. Bušs. Tā ir mācību programma, kas izmanto mūziku, datorgrafiku un animāciju pamatskolas audzēkņiem. Atsauksmes par izglītības programmu, kas vakar tā aizrāva A. Šķēli, ASV ir krasi atšķirīgas. Daži pedagogi to slavē, citi pārmet, ka tā mācību vielu notrulina.
Kreisās partijas aicina NATO atteikties no sammita RīgāDELFI  09/22/05    Vairākas kreisā spārna politiskās partijas nosūtījušas atklāto vēstuli NATO ģenerālsekretāram Jāpam de Hofam Sheferam, kurā sūdzas par dzīves līmeni Latvijā un aicina atteikties no iespējamā NATO sammita rīkošanas Rīgā. 
Lēmums par nākamā NATO sammita rīkošanas vietu vēl nav pieņemts, taču, iespējams, tas notiks Rīgā. Tāpēc Latvijas valdība jau rezervējusi budžetā 10 miljonus latu pasākuma rīkošanai. 
Vairākas partijas – “Dzimtene”, Sociālistiskā partija, Sociāldemokrātiskā Labklājības partija, “Eiroskeptiķi”, Krievu partija un citas vēstulē Shēferam norāda, ka “Latvija ir nabadzīgākā ES valsts”, tomēr NATO samita rīkošanai Rīgā valsts budžetā līdzekļi atrasti. 
“Sakarā ar katastrofālu ekonomisko situāciju Latvijā mēs aicinām Jūs atteikties no samita rīkošanas Rīgā un tādējādi dot Latvijai iespēju samitam paredzētos miljonus latu ieguldīt neatliekamu sociālo problēmu risināšanā,” teikts vēstulē. 
NATO sammita rīkošanai Rīgā būtu jāpiekrīt visām 26 alianses dalībvalstīm. Iespējams, ka lēmums varētu tikt pieņemts tuvāko nedēļu laikā. 
Barrozu vēlas Eiropas politizāciju
LETA--EUOBSERVER  09/22/05     Eiropas Komisijas (EK) prezidents Žozē Manuels Barrozu paziņojis, ka vēlas redzēt daudz politiskāku Eiropas Savienību (ES). Šādu viedokli viņš pauda pēc trešdien notikušās ideju apmaiņas ar visiem ES komisāriem.
Tā kā ES valstu blokam jāsaskaras gan ar globalizācijas problēmām, gan ar tā iekšējiem budžeta un konstitūcijas jautājumiem, Barrozu, iebilstot pret viedokli, ka ES vajadzētu būt mazākai, paziņoja: "Es vēlos politisku Eiropu."
Viņš norādīja, ka komisāru ārkārtas sanāksme no jauna apstiprināja Briseles apņēmību panākt labklājību, vienotību un drošību.
Runā, kurā EK prezidents īpaši mudināja dalībvalstis negulēt uz saviem lauriem, viņš uzsvēra, ka Eiropa "jāliek atpakaļ pie darba."
"Tā nav tikai komisija, kas var likt Eiropai atkal strādāt," viņš piebilda.
Barrozu sacīja, ka viņš kopā ar citiem komisāriem dosies vizītēs pie dalībvalstu valdībām, parlamenta locekļiem un sabiedriskajiem partneriem, lai uzklausītu dalībvalstu domas.
"Tam nevajadzētu būt birokrātiskam vai tehnokrātiskam uzdevumam, bet gan politiskam gājienam," sacīja EK prezidents.
Īstenojot savu jauno pieeju ES attīstībai, Barrozu arī mudināja politiķus skatīties tālāk par ES konstitūciju, ko apstādināja negatīvais balsojums referendumos Francijā un Nīderlandē.
"Dažiem politiķiem nepatīk atzīt faktus. Tuvākajā nākotnē nebūs konstitucionāla līguma," teica Barrozu. ."
EK prezidents norādīja, ka viņu aizkaitina ārpus ES robežām valdošais uzskats, ka bloks var izjukt, jo tajā nav panākta vienotība konstitūcijas jautājumā.
Barrozu, kas vada komisiju laikā, kad ES domā par to, kā reaģēt uz globalizāciju, uzskata, ka vienīgā iespējamā var būt tikai vienotas Eiropas reakcija, jo neviena dalībvalsts pati par sevi nevar pretoties šim fenomenam.
Savā runā pēc ideju apmaiņas ar kolēģiem viņš pievērsās arī Eiropas liberalizācijai.
Komisija vēlas paātrināt sarunas par jauno likumprojektu, kas paredz pakalpojumu tirgus atvēršanu, kas radīja asas debates pirms Francijas referenduma par konstitūciju.
Atbildot uz apvainojumiem, ka viņš vēlas Eiropas ekonomisko, nevis politisko integrāciju, Barrozu uzsvēra, ka viena nevar eksistēt bez otras.
Barrozu arī sacīja, ka komisija strādās pie tās ieguldījuma nākamajā mēnesī paredzētajā ES līderu neformālajā sanāksmē, jo rit "īstas debates par ekonomiskajiem un sociālajiem izaicinājumiem", kas bloku sagaida nākamajos gados. 

Polītikā…

Latvijā neiecietības iemesls bieži ir pieradumsLETA  09/17/05    Latvijā neiecietības un naida iemesls bieži ir pieradums, sestdien seminārā "Miermīlīgi protesti, naids un sabiedrības kohēzija: politika, policijas loma un likumdošana" sacīja Rīgas domes priekšsēdētājs Aivars Aksenoks (JL). 
"Latviešiem ir jācīnās ar pieradumu," norādīja Rīgas mērs. 
Viņš atgādināja, ka pirms kāda laika Rīgā notikušais geju gājiens polarizējis Latvijas sabiedrību un izraisījis debates ne tikai Latvijā, bet arī pasaulē. Aksenoks uzsvēra, ka tas Latvijā bija pirmais šāds pasākums un arī citur pasaulē, kur līdzīgi pasākumi notikuši pirmo reizi, sabiedrībā raisījušās debates. 
Pēc Aksenoka domām, lielākā kļūda bijusi jautājuma politizēšana. Viņš uzsvēra, ka sabiedrības grupām, kas nepiekrīt geju paustajiem uzskatiem, ir tiesības tos kritizēt, taču nav tiesību izdarīt spiedienu uz amatpersonu, kas rīkojas, pildot likumdošanā noteiktās normas. 
Viņš sacīja, ka pašvaldības darbu lielā mērā atvieglotu arī konsekventāka valsts nostāja dažādu protestu un naida jautājumos. 
Lai valsts varētu efektīgi regulēt šo jomu, nepieciešamas skaidras, visaptverošas likuma normas, konsekventa to piemērošana un profesionāla policijas darbība. 
Aksenoks norādīja, ka Latvijā pagaidām neviens nav sodīts pēc Krimināllikuma 78.panta, kas paredz sodu par rasu vienlīdzības pārkāpšanu un cilvēktiesību ierobežošanu. Gadījumos, kad pārkāpums izdarīts, krimināllietas tiek ierosinātas pēc citiem Krimināllikuma pantiem. 
Kā uzsvēra Rīgas mērs, sods par pārkāpumu ir būtisks, jo sniedz sabiedrībai atbildi uz jautājumu: kāda ir valsts attieksme pret šo nodarījumu? 
Savā pieredzē par protestu un naida regulēšanu sestdien dalījās arī vairāki Nīderlandes pārstāvji. 
Nīderlandes vēstnieks Latvijā Roberts Šudeboms uzsvēra, ka galvenie noteicēji protestu un naida regulēšanā ir politiķi un policija. 
Politiķi parasti ir tie, kuri nosaka protesta toni, savukārt policisti ir tie, kas, veicot uzraudzību, nosaka, cik brīvi cilvēki jūtas savu protestu izteikt, norādīja Nīderlandes pārstāvis. Tam ir ārkārtīgi liela nozīme naida un protesta izpausmju regulēšanā, tādēļ ļoti svarīga ir policijas un varas pārstāvju profesionālā sagatavotība. 
Seminārs "Miermīlīgi protesti, naids un sabiedrības kohēzija: politika, policijas loma un likumdošana" sestdien Rīgā norosinājās ar Nīderlandes Ārlietu ministrijas programmas "MATRA" finansētā projekta "Kapacitātes celšana diskriminācijas novēršanai Latvijā" atbalstu. 
Piketētāji Esplanādē aicina pievērst uzmanību īres un komunālo jautājumu politikaiLETA  09/18/05    Apmēram 40 dažādu īrnieku biedrību pārstāvji svētdien mītiņā Esplanādē aicināja pievērst uzmanību nepilnībām valdības organizētajā īres un komunālo jautājumu politikā. 
Mītiņa organizators Ģederts Melngailis sacīja, ka "valdības politika pret īrniekiem ir negodīga". Piketētāju mērķis ir pievērst sabiedrības un ārvalstu tūristu uzmanību īrnieku problēmām. 
Viņš skaidroja, ka valdības uzmanību šai problēmai nav izdevies pievērst, lai gan lielākā daļa mītiņa dalībnieku sūtījuši vēstules gan Rīgas domei, gan Saeimas deputātiem un pat Valsts prezidentei. 
Mītiņotāju vidū bija arī sabiedrībā labi pazīstamas nacionālboļševiku pārstāvis Aijo Beness un citi nacionālboļševiku pārstāvji ar apvienības atpazīšanas zīmēm. Uzraksti uz plakātiem aicināja pievienoties nacionālboļševiku partijai. 
Mītiņu uzrauga pašvaldības policijas darbinieki. Šodien tas plānots līdz plkst.18 un turpināsies arī rīt. 

Par un pret homoseksuāļiem
Ilze Kuzmina, Latvijas Avīze,  09/18/05    Saeima konceptuāli atbalstījusi Latvijas Pirmās partijas ieceri mainīt Satversmi, nosakot, ka valsts aizsargā tikai laulību starp vīrieti un sievieti, taču LPP neizdevās panākt, lai Saeima neiekļautu Darba likumā normu, kas liedz diskriminēt seksuālās orientācijas dēļ.LPP ieteiktie grozījumi paredz pamatlikumā noteikt, ka "Valsts aizsargā laulību – savienību starp vīrieti un sievieti, ģimeni, vecāku un bērnu tiesības". Tādējādi LPP cer nodrošināties pret viendzimuma laulību pieļaušanu Latvijā. 
Inese Šlesere (LPP) apgalvoja, ka patlaban tradicionālā ģimene ir reāli apdraudēta, jo Eiropā esot spēcīgs geju un lezbiešu lobijs. 
"Saeimas starptautiskos dokumentos figurē jēdziens "ģimene tās dažādos veidos", kas būtībā netieši norāda uz viendzimuma laulībām. Un vairākās pasaules valstīs, arī virknē Eiropas valstu, šīs laulības ir atļautas, tiek atzītas un oficiāli reģistrētas. Un jāatzīst, ka esmu lepna par to, ka šādas laulības nav atļauts reģistrēt Latvijā," teica deputāte, izsakot cerību, ka Latvija viendzimuma laulības neatzīs. "Atbalstot šos grozījumus Satversmē, mēs nostiprināsim to barjeru, kas aizsargā ģimenes no dažādām naidīgām un destruktīvām tendencēm." Viņa gan atzina, ka Civillikums jau tagad ļauj precēties tikai pretēju dzimumu pārstāvjiem, tomēr pauda viedokli, ka šis uzskats jānostiprina arī Satversmē. 
Pēc būtības neviens LPP pārstāvei neiebilda. Tomēr "Jaunā laika" frakcijas priekšsēdētājs Kārlis Šadurskis iebilda pret veidu, kādā LPP iesnieguši šādus grozījumus: "Ja godājamā Pirmā partija patiesi gribēja labu un mainīt mūsu valsts pamatlikumu šajā virzienā, mīļie kolēģi, kāpēc jūs nenācāt pie koalīcijas partneriem, kāpēc nesaskaņojāt viedokli, bet tikai pagājušajā koalīcijas padomes sēdē uzmetāt uz galda šo projektu ar apmēram tādu domu: kā gribat, tā balsojiet! 
Tam ir jābūt izdiskutētam un apzināti pieņemtam, nevis jāspēlējas ar šīm visai cilvēcei ļoti svarīgajām lietām." 
Par konstitūcijas grozījumu nodošanu izskatīšanai Saeimas komisijās nobalsoja 55 deputāti no LPP, Zaļo un zemnieku savienības, Tautas partijas, kā arī "Tēvzemei un Brīvībai"/LNNK un daļa "JL" deputātu. Skaidru nostāju pret šādiem grozījumiem Satversmē pauda tikai Anita Kalniņa no "JL". Atturējās 12, pārsvarā "JL", deputāti, bet 14 parlamentārieši no dažādām frakcijām nebalsoja vispār. 
Lai grozījumi Satversmē stātos spēkā, Saeimai tie vēl jāpieņem trīs lasījumos, turklāt tie jāatbalsta divām trešdaļām deputātu. 
Vēlāk Saeima negāja LPP pavadā un pirmajā lasījumā atbalstīja grozījumus Darba likumā, kas liedz diskriminēt darba ņēmēju viņa seksuālās orientācijas dēļ, kā arī neļauj sievietei darba intervijā uzdot jautājumu par grūtniecību. 
LPP iebilda pret homoseksuālistu diskriminācijas aizliegumu. Šīs frakcijas pārstāvis Andrejs Naglis uzskata, ka iecerētie grozījumi likumā aizskāruši 1,5 miljonus Latvijas kristiešu. " Pieņemot tādus likumus, kuros tiek apzināti apsmiets likumu likums – desmit Dieva baušļi –, nav ko cerēt uz Dieva žēlastību un lūgties "Dievs, svētī Latviju!"," sacīja A. Naglis. 
"Mēs esam pret jebkura veida diskrimināciju. Taču nevaram atbalstīt homoseksuālo attiecību kā dzīvesveida popularizēšanu un atzīšanu par normu mūsu valstī," piebilda viņa frakcijas biedrene Ina Feldmane, kura uztraucas, ka likumdošana var ievirzīties homoseksuālistiem labvēlīgā gultnē, un tad viņiem atļaus arī precēties un adoptēt bērnus. 
Dzintars Ābiķis (TP) atļāvās runāt pretī LPP pārstāvjiem: "Cienījamie kolēģi no Pirmās partijas! Jo vairāk es jūsos klausos, jo vairāk rodas pārliecība, ka jums daudziem ir problēmas seksa jomā. Jūs nepārtraukti nomoka kaut kādi kompleksi. Un dzīvē jau ir pierādījies, ka bieži vien tie lielie moralizētāji no tribīnes ir pirmie klienti Čaka ielā un no rīta līdz vakaram pēta pornogrāfiska rakstura žurnālus." Viņš uzskata, ka nedrīkst homoseksuālistiem liegt tiesības uz darbu. 
44 deputātiem balsojot par, 17 pret un 12 atturoties, grozījumi Darba likumā pirmajā lasījumā tika atbalstīti.
Akcentē nepilsoņu politiskās līdzdalības trūkumu LatvijāLETA  09/19/05    Viena no lielākajām demokrātijas problēmām Latvijā ir augstais nepilsoņu skaits iedzīvotāju vidū, kuriem nav iespēju tieši iesaistīties politiskajos procesos, secināts demokrātijas auditā, kas veikts Stratēģiskās analīzes komisijas vadībā. 
Kā ziņots, pirmdien Rīgas pilī Valsts prezidentes Vairas Vīķes-Freibergas dibinātā Stratēģiskās analīzes komisija iepazīstināja ārvalstu vēstniekus ar Latvijas demokrātijas auditu - sabiedrības demokratizācijas procesu dinamikas izvērtējumu. Ar publikāciju "Cik demokrātiska ir Latvija: demokrātijas audits" vēstniekus iepazīstināja Stratēģiskās analīzes komisijas priekšsēdētāja Žaneta Ozoliņa un pētījuma zinātniskais vadītājs Juris Rozenvalds. 
Pētījums uzrāda vairākas pozitīvas lietas, atzina Rozenvalds. Latvija, kļūstot par Eiropas Savienības un NATO dalībvalsti, ir mazinājusi ārējos negatīvos faktorus, kas varētu ietekmēt valsti iekšienē. Latvijas valstī ir uzlabota likumdošana, valdības pārstāvji ir iemācījušies sev adresēto kritiku uzņemt neitrāli. Kā pozitīva parādība tiek minēta arī vēlētāju stabili augstā aktivitāte. Arī sabiedrības uzticēšanās valsts varai pieaug. 
Audits uzrāda, ka politiskajās partijās iesaistīti pārāk maz cilvēku, tādējādi proporcionāli neliels cilvēku skaits ir iesaistīti svarīgu lēmumu pieņemšanā. Joprojām pastāv bažas, ka augsta līmeņa politiķi ir korumpēti, norāda pētījuma autori. 
Pilsoniskās sabiedrības jomā kā negatīvs faktors uzsvērtas Latvijā valdošās divas mediju telpas - latviskā un krieviskā. 
Latvijas pilsoņiem arī trūkst zināšanu par valsts pārvaldi, bet pašvaldībās ir zema finansiālā autonomija, teikts pētījumā. Joprojām pārāk maz iedzīvotāju iesaistās politiskajos procesos uz brīvprātības pamata. 
Kā stāstīja Ozoliņa, pētījums ir vērtīgs vairākos aspektos. Pirmo reizi tik apjomīgā pētījumā tiek izmantota starptautiska metodoloģija, kura iepriekš pielietota jau aptuveni 100 valstīs. Darbā piedalījušies 25 pētnieki, kas pārstāv dažādas disciplīnas - politoloģiju, tieslietas, komunikāciju zinātni, socioloģiju un ekonomiku. 
Latvijas demokrātijas audits ir viens no lielākajiem Stratēģiskās analīzes komisijas paspārnē īstenotajiem projektiem. Pētnieku vidū ir Jānis Ikstens, Andris Runcis, Lolita Čigāne, Rasma Kārkliņa, Segejs Kruks, Ilze Šulmane, Ģirts Valdis Kristovskis, Ineta Ziemele u.c. 
Ar audita palīdzību mēģināts noskaidrot, cik demokrātiska ir Latvijas sabiedrība, cik lielā mērā mūsu sabiedrības institūti un procedūras atbilst demokrātijas prasībām, kāda ir situācijas dinamika pēdējos gados un kas demokrātijas vārdā būtu vēl paveicams dažādās sabiedrības dzīves jomās. 
Stratēģiskās analīzes komisija tika izveidota pagājušā gada aprīlī pēc Vīķes-Freibergas iniciatīvas, parakstot kopīgu rīkojumu ar toreizējo Ministru prezidentu Induli Emsi (ZZS). Komisijas dibināšanas mērķis ir ar starpdisciplināriem, uz nākotni vērstiem pētījumiem veidot ilglaicīgu skatījumu uz Latvijas valsts un sabiedrības attīstību mūsdienu starptautisko procesu kontekstā. 
Jēkabsons rosina policijā izveidot kapelānu dienestuLETA  09/19/05    Lai celtu policistu morāli ētisko līmeni, Valsts policijā ir jāizveido kapelānu dienests. Tā norādīts iekšlietu ministra Ērika Jēkabsona (LPP) valdībai iesniegtajā plānā situācijas uzlabošanai iekšlietu struktūrās. 
Jēkabsona padomnieks Krists Leiškalns apstiprināja, ka 2-3 cilvēku kapelānu dienesta izveide plānā ir paredzēta. Dienestu iecerēts izveidot pakāpeniski, un tas sadarbošoties ar policistu psihologiem. 
Pēc aģentūras LETA rīcībā esošās informācijas, ministrs sagatavojis valdībai 15 punktus ar priekšlikumiem, kā uzlabot situāciju un iekšlietu struktūru materiāli tehnisko bāzi. Jēkabsons plānā min iekšlietu sistēmas darbinieku atalgojuma palielināšanu. Ministrs rosina izveidot starpinstitucionālu darba grupu, kas lemtu par iespējām apvienoties Valsts policijai un Pašvaldības policijai. 
Ministrs aicina arī izveidot operatīvo patruļas policijas vienību, kā arī sagatavoties kriminālprocesa ieviešanai. Jēkabsons sola sagatavot 2006.gada Valsts policijas darba plānu. 
Kā norādīja Saeimas Aizsardzības un iekšlietu komisijas deputāte Linda Mūrniece (JL), tas jau ir zināms, ka LPP "iet ar Dieva vārdu pa priekšu", bet būtu kļūdaini domāt, ka tas palīdzēs atrisināt krīzi iekšlietu sistēmā. Ministram nav risinājumu, uzskata deputāte. 
Mūrniece arī norādīja, ka šis plāns nostāda premjeru Aigaru Kalviti sarežģītā situācijā, liekot izšķirties starp veselas sistēmas nākotni vai viena ministra atrašanos valdībā. 
Atstādinātais ministrijas valsts sekretārs Juris Rekšņa arī pauda sašutumu par šādu ieceri. Viņš uzskata, ka tikpat liela nepieciešamība ir izveidot kapelāna dienestu Saeimā vai kādā ministrijā. 
Viņš norādīja, ka kapelānu dienests tiek viedots institūcijās, kurās cilvēkiem nav iespējams periodiski nokļūt pie mācītāja, bet neviens nevar uzlikt par pienākumu to apmeklēt. Piemēram, Latvijā kapelānu dienesti ir izveidoti Ieslodzījumu vietu pārvaldē un Nacionālajos bruņotajos spēkos (NBS). 
NBS pārstāvis Uldis Davidovs apliecināja, ka kapelānu dienests bruņotajos spēkos pilda arī psihologa funkcijas, kurš apzinās karavīru problēmas un var tās "nogādāt" līdz vadībai. Kapelāni regulāri dodas ciemos pie misijās dienošajiem karavīriem, jo, esot prom no Latvijas, karavīriem nav iespēju apmeklēt baznīcu. 
Davidovs norādīja, ka šādi kapelānu dienesti tiek veidoti slēgtās iestādēs, kur cilvēkiem nav iespējas apmeklēt dievkalpojumus. Kapelānu dienesta izvedes nepieciešamība NBS daļēji bijusi motivēta ar obligātā dienesta kareivju patstāvīgu esamību kazarmās. 
Kā ziņots, rīcības plānā paredzēta policijas un tās struktūrvienību vadošo amatpersonu rotācija, kas balstīta uz lietderības principu. Mērķis ir novērst policistu, robežsargu un ugunsdzēsēju masveida aiziešanu no dienesta, kā arī sakārtot finanšu izlietojumu un kontroli. 
Viens no galvenajiem rīcības plāna darbības virzieniem paredz no nākamā gada panākt policistu, ugunsdzēsēju un robežsargu atalgojuma palielināšanu. 
Būtisks rīcības plāna uzdevums paredz samazināt specializētā civildienesta ierēdņu skaitu policijā. 
Lai novērstu trūkumus budžeta līdzekļu izlietojuma kontrolē, plānots izveidot skaidru un taisnīgu darba samaksas, prēmiju un piemaksu sistēmu Valsts policijā. Lai panāktu šo mērķi, Jēkabsons esot izdevis rīkojumu, gaidot no policijas vadības priekšlikumus līdz šī gada oktobra sākumam. 
Rīcības plāns paredz arī sakārtot policistu, ugunsdzēsēju un robežsargu profesionālās izglītības sistēmu. 
Plāns paredz skaidri un precīzi noteikt kārtību, kādā Valsts policija tiek apgādāta ar materiāli tehniskajiem resursiem, izstrādājot materiālās apgādes koncepciju līdz 2010.gadam un valdības noteikumos nosakot striktas apgādes normas. 
Kā ziņots, pirmdien Jēkabsons ar Latvijas Policistu biedrības vadību konceptuāli vienojās likumsargu algu palielināt par 45 latiem mēnesī. 
Vienojies par policistu atlagojuma palielināšanu par 45 latiem 
LETA  09/19/05     Iekšlietu ministrs Ēriks Jēkabsons (LPP) šodien ar Latvijas Policistu biedrības vadību konceptuāli vienojās likumsargu atalgojumu palielināt par 45 latiem mēnesī.
Jēkabsona padomnieks Krists Leiškalns aģentūrai LETA apstiprināja, ka algu paaugstinājums neattieksies uz 6. un 7. kategorijas darbiniekiem jeb policijas struktūrvienību priekšniekiem un viņu vietniekiem, kā arī uz atbalsta funkciju veicējiem.
LPB pārstāvis Agris Sūna skaidroja, ka 40 lati ir tikai sākums, un viņš cerot uz labāku rezultātu, ja darbs tiks turpināts iesāktajā virzienā. Sūna piebilda, ka pašlaik neesot lemts, vai policijas pārstāvji piedalīsies arī kādā protesta mītiņā. Par to tikšot lemts biedrības valdes sēdē.
Sarunā ar žurnālistiem biedrības pārstāvji kā vienu no iesniegtajiem priekšlikumiem minēja vakanto amatu konkursu rīkošanu.
Kā ziņots, rīcības plānā krīzes situācijas atrisināšanai iekšlietu sistēmā noteikta policijas un tās struktūrvienību vadošo amatpersonu rotācija, kas balstīta uz lietderības principu. Mērķis ir novērst policistu, robežsargu un ugunsdzēsēju masveida aiziešanu no dienesta, kā arī sakārtot finanšu izlietojumu un kontroli.
Viens no galvenajiem rīcības plāna darbības virzieniem paredz no nākamā gada palielināt policistu, ugunsdzēsēju un robežsargu atalgojumu. 

No Latvijas pilsonības pretendentiem prasīs arī lojalitāti pret valsti 
LETA  09/19/05    Valdības komiteja šodien akceptēja Tieslietu ministrijas izstrādātos grozījumus Pilsonības likumā, kas paredz kā vienu no Latvijas pilsonības iegūšanas kritērijiem noteikt personas lojalitāti pret valsti.
Pilsonības pretendenta lojalitāti pret Latviju izvērtēs Naturalizācijas pārvalde katras personas naturalizācijas procesā, bet, ja pārvaldes secinājums nebūs viennozīmīgs, politisku lēmumu par to, vai piešķirt pilsonību, pieņems valdība, aģentūru LETA informēja tieslietu ministres Solvitas Āboltiņas (JL) preses sekretārs Sandris Sabajevs.
Likumā netiek piedāvāts lojalitātes vai tās konstatēšanas skaidrojums. Plānots vien paredzēt, ka naturalizācijas kārtībā pilsonību var iegūt Latvijas valstij lojālas personas.
Pilsonības ieguvēja lojalitāti Latvijai plānots stiprināt arī solījumā, kas jāparaksta visām Latvijas pilsonībā uzņemamām personām.
Solījuma tekstu piedāvāts pilnveidot, saskaņojot to ar Satversmi. Tāpat kā līdz šim, pilsonības ieguvējiem būs jāsola būt uzticīgam Latvijai, ievērot Satversmi un likumus, godīgi dzīvot un strādāt, lai vairotu Latvijas valsts un tautas labklājību. Papildus tam tiek piedāvāts solījuma tekstā iekļaut apņemšanos būt lojālam, kā arī solījumu aizstāvēt Latvijas valsts neatkarību, stiprināt latviešu valodu kā vienīgo valsts valodu.
Ja iepriekš solījumā bija iekļauta apņemšanās, nežēlojot savu dzīvību, aizstāvēt Latvijas valsts neatkarību, tad tagad tā vietā piedāvāts ietvert apliecinājumu, ka pilsonības ieguvēja rīcība nekad nebūs vērsta pret Latviju kā neatkarīgu un demokrātisku valsti.
Tieslietu ministrija skaidro, ka iepriekšējais solījuma teksts liedza iespēju personai iegūt Latvijas pilsonību, ja tā reliģiskās pārliecības dēļ nevarēja dot solījumu nežēlot dzīvību, aizstāvot Latvijas valsts neatkarību.
Pilsonības likumā arī precizēts personu loks, kurām ir tiesības iegūt Latvijas pilsonību reģistrācijas kārtībā, pārskatīti naturalizācijas ierobežojumi, kā arī veikti citi grozījumi.
Tiks paredzēta iespēja operatīvi atteikt pilsonības piešķiršanu, ja persona ir saistīta ar starptautisko terorismu, tā rada draudus valsts drošībai vai sabiedriskajai kārtībai, darbojas pretvalstiskā vai noziedzīgā organizācijā un to ir konstatējušas kompetentas valsts iestādes.
Jaundzimušos bezvalstnieku vai nepilsoņu bērnus turpmāk uzreiz pēc piedzimšanas varēs reģistrēt kā Latvijas pilsoņus, ja vecāki būs nepārprotami izteikuši šādu vēlmi. Uzreiz reģistrējot bērnu par Latvijas pilsoni, tiks samazināts veicamo darbību skaits, jo patlaban bērns tiek reģistrēts vispirms kā Latvijas nepilsonis, bet pēc tam saskaņā ar vecāku iesniegumu viņš tiek reģistrēts kā pilsonis.
Pilsonības likumā piedāvāts veikt arī citus precizējumus. Likums vēl būs jāskata Ministru kabinetā. Galīgo lēmumu pieņems Saeima. 

Skolu datorizācijai trūkst valsts atbalsta 
Kristaps Pētersons,  Diena  09/20/05     Eiropas naudu skolu datorizācijai apgūst gausi.
Kultūrvēstures skolotājs speciālā integrētās apmācības kabinetā projicē trīsdimensiju Ēģiptes piramīdas attēlu un diskutē par tās iespējamiem būvniecības risinājumiem. Ģeogrāfijas stundās skolēni runā par sociālpolitiskām tēmām un izzina, piemēram, terorisma izcelsmes vietas, elektroniskajās prezentācijās iekļaujot arī videofailus. "Nekas nav neiespējams," saka Ogres ģimnāzijas informātikas skolotājs, viens no skolu datorizācijas pionieriem Latvijā Tālis Bērcis, kura skolā šis piemērs ir šodiena, nevis rītdiena. Daļēji pateicoties viņa aktivitātēm, rakstot projektus un organizējot pieredzes apmaiņas konferences, skolā tiks atvērts otrs integrētās apmācības kabinets, un modernām mācību metodēm pievērsušies citu priekšmetu pasniedzēji. Kamēr Ogrē skolēni mājasdarbus lejupielādē no skolotāju virtuālajām mapēm internetā, citviet no Rīgas attālākajos rajonos datu pārraides kabeļi nemaz nav aizvilkti un skolās internets vēl ir nākotnes vīzija.
Valsts atbalsts skolu datorizācijai pēdējos desmit gadus bijis viļņveidīgs. Izglītības un zinātnes ministrija (IZM) neslēpj, ka līdzekļi jaunu datoru iegādei skolām pēdējos divus gadus nav piešķirti un daudzas skolas ir spiestas strādāt ar desmit vai vairāk gadu vecu tehniku. Kā pagaidu caurumu lāpītājs ir Eiropas reģionālās attīstības fonda (ERAF) un nacionālās programmas projekts Latvijas vispārizglītojošo skolu informatizācija, kuru pārvalda IZM, un līdz nākamā gada beigām skolu datorparkus tā sola atjaunot par 1,6 miljoniem eiro. Skolu datorizācijai nākamā gada budžetā tikšot pieprasīti "vairāki miljoni latu", taču precīzu skaitli izglītības ministres Inas Druvietes (JL) padomnieks Andis Geižāns nenosauc.
Gan I.Druviete, gan e–lietu ministrs Jānis Reirs (JL) uz Dienas jautājumiem par skolu datorizāciju izvairījās atbildēt, pāradresējot tos savu iestāžu speciālistiem un padomniekiem. Kā izrādās, no ERAF un nacionālās programmas nākamgad plānots iegādāties 1336 datortehnikas komplektus, izveidot un uzturēt 372 interneta pieslēgumus Latvijas vispārizglītojošajās skolās. 668 000 latu paredzēti datortehnikas iegādei, bet 334 800 — interneta pieslēgumu izveidei un uzturēšanai.
Iespējas apgūt Eiropas Savienības (ES) fondu naudu, kā arī iesaistīties dažādos projektos pašas izglītības iestādes neizmanto pietiekami aktīvi, liecina statistika. Latvijas Universitātes pārraudzībā izveidotajai Latvijas izglītības informatizācijas sistēmai (LIIS), kas vairāku gadu gaitā centusies atjaunot skolu datorparkus, izstrādāt skolotājiem internetā pieejamus mācību materiālus, kā arī uzturēt datu bāzes, šogad beidzas sadarbības līgums ar IZM, un tās lietderību līdz gada beigām vērtēs speciāls audits. Vairums Dienas aptaujāto skolu gan norāda, ka reti vai pat nemaz nav lietojušas LIIS piedāvātos mācību materiālus, jo pilnībā par tiem nav bijušas informētas.
A.Geižāns neslēpj, ka viņa rīcībā ir gadu veca statistika par to, cik patlaban skolās ir datoru un cik no tiem ir jānomaina. Pēc viņa aprēķiniem, no aptuveni 21 000 datoru līdz nākamā gada beigām būtu jānomaina trešdaļa. Ja nākamā gada budžetā naudu iedalīs, ministrija uzdevumu izpildīs. Latvijas faktu veiktajā pētījumā šogad norādīts, ka datoru skaitā uz skolēnu skaitu Latvija atpaliek no Igaunijas, taču krietni ir priekšā Lietuvai. Konstatēts, ka viskritiskākā situācija patlaban ir Kurzemē, Latgalē un Rīgas rajonā, bet salīdzinoši labāk aprīkotas ir Vidzemes un Zemgales skolas. 2003./2004.mācību gadā viens dators bija uz vidēji 16 skolēniem, bet 2004./2005.mācību gadā — viens uz 14.
"Viss esošais datorparks ir novecojis," par savu pārraugāmo rajonu atzīst LIIS eksperts Talsos Gundars Sebris. Viņš stāsta, ka skolu datorizācija īpaši spraiga bijusi pirms pāris gadiem, kad iekārtotas datorklases lielākajās skolās, taču tagad to atjaunošana vai jaunu klašu izveide ir apstājusies. Viļa Plūdoņa Kuldīgas ģimnāzijai šajā ziņā ir paveicies, jo no Jura Georga Kociņa fonda šajā mācību gadā plānots pilnībā atjaunot vienu datorkabinetu. Pēdējo reizi datori pirkti 1999.gadā, un tie, pēc ģimnāzijas direktores Janas Jansones vārdiem, ir morāli un fiziski novecojuši.
IzM valsts sekretāra vietnieks Guntis Vasiļevskis atzīst, ka sadarbība ar elektroniskās pārvaldes sekretariātu patlaban ir tikai konsultāciju līmenī. Taču sekretariāta vadītāja Ina Gudele Dienai apgalvo, ka konkrētu sadarbību IZM kopš janvāra ir piedāvājusi vairākkārt, taču ministrijas gausās darbības dēļ nekas konkrēts nav sākts. Patlaban skolu datorizācija lielākoties notiekot, pateicoties privātu uzņēmēju iniciatīvai.

Latvijas Pirmā partija un Latvijas ceļš nākamajās vēlēšanās varētu startēt kopā 
Ināra Egle,  Diena  09/20/05    Ideoloģisko radniecību valdībā pārstāvētās Latvijas Pirmās partijas un ārpus parlamenta palikušās agrākās varas partijas Latvijas ceļš vadošie politiķi min kā galveno iemeslu, kas varētu likt abiem politiskajiem spēkiem izšķirties par apvienības veidošanu 9.Saeimas vēlēšanās. Lēmums par to ne vienā, ne otrā organizācijā vēl nav pieņemts. LC un LPP līderi noliedz iespēju, ka partijas varētu apvienoties.
Abām partijām ir līdzīga nostāja ekonomikas, arī nacionālajos un sabiedrības integrācijas jautājumos, Dienai atzina viens no Latvijas ceļa līderiem ekspremjers Andris Bērziņš. Tieši šīs iezīmes kā sadarbību veicinošas minēja arī LPP priekšsēdis Juris Lujāns, norādot, ka pastāvot atšķirības jautājumos par konservatīvām, kristīgām vērtībām. "Taču mums ir vairāk kopīgā nekā atšķirīgā," sacīja J.Lujāns. LC priekšsēža vietnieks Ivars Kalvišķis atzina, ka viņam personīgi "ir grūti pieņemt to, ka politika tiek jaukta kopā ar kristīgajām vērtībām, zinot, ka dažādu iemeslu dēļ politikā nav iespējams izpildīt visus solījumus, kas ticīgajiem cilvēkiem varētu radīt skepsi". Tajā pašā laikā I.Kalvišķis arī atzina, ka abiem centriski orientētajiem politiskajiem spēkiem varētu būt kopīgs stratēģiskais virsuzdevums nodrošināt politiskā centra stabilizēšanu. Viņš, tāpat kā A.Bērziņš, norādīja, ka LC stiprā puse ir ārpolitika, kas varētu būt agrākās varas partijas pienesums apvienībā.
LPP priekšsēža vietnieks Ainārs Šlesers, kas tiek uzskatīts par galveno abu partiju tuvinātāju, Dienai sacīja, ka šāda sadarbība būtu lietderīga, jo 8.Saeimā jūtami pietrūkst profesionālisma, ko nākamajā parlamentā varētu piedāvāt pieredzējušie LC cilvēki. Viņš apstiprināja, ka partijām ir bijušas sarunas, taču ne viena, ne otra nav pieņēmusi lēmumu. Abas puses gaida 29.oktobrī plānoto LC kongresu. A.Bērziņš un arī LPP līderis J.Lujāns uzsvēra, ka partijas saglabās savu identitāti, nosaukumu un sadarbība iespējama tikai uz vēlēšanu apvienības pamata.

Valdība atbalsta Jēkabsona plānu krīzes novēršanai iekšlietu struktūrās 
LETA  09/20/05    Ministru kabinets šodien atbalstīja Iekšlietu ministrijas (IeM) un ministra Ērika Jēkabsona (LPP) piedāvāto plānu situācijas uzlabošanai iekšlietu struktūrās.
Plāns paredz iekšlietu darbinieku atalgojumu no nākamā gada palielināt par 45 latiem mēnesī.
IeM iecerējusi no 2007.gada likumsargu atalgojumu palielināt vēl par 60 latiem, bet 2008.gadā - par 70 latiem mēnesī. Kopumā iekšlietu darbinieku atalgojumu trīs gados iecerēts palielināt divkārt, un vidēji viena darbinieka alga mēnesī varētu sasniegt 500 latu. 2007.gadā atalgojuma palielināšanai būtu nepieciešami 22 miljoni latu, bet 2008.gadā - 25,7 miljoni latu.
Valdība šodien uzsvēra, ka pagaidām nevar solīt algu palielinājumu turpmākajos gados un par to var lemt, tikai izskatot visu ministriju prioritātes.
Ministru prezidents Aigars Kalvītis (TP) uzsvēra, ka iekšlietu struktūrās nepieciešams veikt auditu, lai noskaidrotu gan nepieciešamo darbinieku skaitu, gan līdzekļu izlietojuma lietderību.
Jēkabsons (LPP) norādīja, ka šāds audits tiks veikts. Līdz oktobra beigām esot iecerēts iesniegt konkrētus plānus par nepieciešamajām reformām iekšlietu struktūrās.
Kā ziņots, IeM plāno uzlabot arī materiāli tehnisko bāzi. Īpaša darba grupa arī vērtēs iespēju apvienot Valsts un Pašvaldību policijas. Iecerēts izveidot arī operatīvo patruļas policijas vienību.
Ministrija plāno sagatavot priekšlikumus vēstniecību un citu objektu apsardzes modernizēšanai, kā arī izvērtēt objektu sarakstu, kurus apsargā Valsts policijas struktūrvienības, paredzot minēto funkciju nodošanu citām iestādēm vai institūcijām.
Lai celtu policistu morāli ētisko līmeni, Valsts policijā tiks izveidots kapelānu dienests, kuru iecerēts veidot pakāpeniski. Dienests sadarbošoties ar policistu psihologiem.
Rīcības plānā paredzēta policijas un tās struktūrvienību vadošo amatpersonu rotācija, kas balstīta uz lietderības principu. Tās mērķis ir novērst policistu, robežsargu un ugunsdzēsēju masveida aiziešanu no dienesta, kā arī sakārtot finanšu izlietojumu un kontroli.
Rotācijas nepieciešamību IeM skaidro ar stagnāciju dažādos policijas vadības līmeņos tādos gadījumos, kad nav iespējas spējīgus cilvēkus virzīt karjeras izaugsmē.
IeM plāno nodrošināt, lai Valsts policijā amati, kuri patlaban paredzēti darbiniekiem ar speciālajām dienesta pakāpēm, taču reāli pilda tikai atbalsta funkcijas, tiktu paredzēti darbiniekiem, ar kuriem tiks slēgts darba līgums.
Lai novērstu trūkumus budžeta līdzekļu izlietojuma kontrolē, tikšot izveidota "skaidra un taisnīga darba samaksas, prēmiju un piemaksu sistēma" Valsts policijā. IeM sola arī sakārtot policistu, ugunsdzēsēju un robežsargu profesionālās izglītības sistēmu.
Tāpat IeM apņemas skaidri un precīzi noteikt kārtību, kādā Valsts policija tiek apgādāta ar materiāli tehniskajiem resursiem, izstrādājot materiālās apgādes koncepciju līdz 2010.gadam un valdības noteikumos ieviešot striktas apgādes normas. 

2007.gadā uzsāks vispārējo iedzīvotāju ienākumu deklarēšanu 
LETA  09/20/05    2007.gadā visiem Latvijas iedzīvotājiem būs jādeklarē savi ienākumi, turpmāk ik gadu ziņojot par mantiskā stāvokļa izmaiņām, šodien vienojās valdība, atbalstot Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja (KNAB) koncepciju par fizisko personu ienākumu gūšanas kontroles pilnveidošanu.
Iepriekš tika plānots vispārējo iedzīvotāju ienākumu deklarēšanu ieviest no 2008.gada, taču pēc KNAB vadītāja Alekseja Loskutova ierosinājuma valdība šodien nolēma to uzsākt 2007.gadā.
Loskutovs žurnālistiem pauda pārliecību, ka gada laikā ir iespējams izdarīt visu, lai šo sistēmu iedzīvinātu.
KNAB uzsver, ka ikgadējā deklarēšana radīs atskaites punktu, kā arī sniegs turpmāko informāciju par fizisko personu mantiskā stāvokļa izmaiņām, ar kuras palīdzību varētu salīdzināt nākotnē radušās mantiskās vērtības vai ienākumus, lai kontrolētu nodokļu nomaksu un ienākumu legālo vai nelegālo izcelsmi. Tāpat tiks liegtas iespējas ienākumus slēpt, izmantojot citas personas identitātes datus.
Ikgadējās ienākumu un mantiskā stāvokļa deklarēšanas pienākums būs visiem Latvijas iedzīvotājiem, kas guvuši ienākumus mūsu valstī vai ārvalstīs, kuriem pieder nekustamie īpašumi, transportlīdzekļi, kapitāla daļas un akcijas uzņēmumos, kā arī vērtspapīri, skaidras un bezskaidras naudas uzkrājumi, kas pārsniedz 1000 latu.
Arī Latvijas nerezidentiem būs jādeklarē īpašumi un mūsu valstī gūtie ienākumi.
Ikgadējā ienākumu un mantiskā stāvokļa deklarācija nebūs jāsniedz tiem, kuri iesnieguši valsts amatpersonas deklarāciju.
Nepilngadīgo personu vietā, kurām pieder kādi īpašumi, deklarāciju aizpildīs vecāki vai aizgādņi.
Tiek plānots, ka iesniegto deklarāciju skaits varētu sasniegt divus miljonus.
Iecerēts, ka ikgadējā deklarācijā iekļaus ziņas par gada laikā gūtajiem ienākumiem, personai piederošajiem nekustamajiem īpašumiem, transportlīdzekļiem, akcijām un kapitāla daļām uzņēmumos, kā arī vērtspapīriem un naudas uzkrājumiem - gan skaidrā naudā, gan bankas kontā, kā arī apdrošināšanas prēmijām, ieguldījumiem fondos, kustamajā un nekustamajā īpašumā, kas tiek pirkts saskaņā ar līzinga noteikumiem, kā arī citām personām izsniegtajiem aizdevumiem. Naudas uzkrājumi būs jādeklarē, ja tie pārsniegs 1000 latu.
Gadījumos, kad atklāsies, ka personas ienākumi neatbilst personas izdevumiem vai iegādātā īpašuma vērtība pārsniedz personas ienākumus, par minēto starpību būs jāmaksā iedzīvotāju ienākuma nodoklis. Turklāt persona tiks saukta pie normatīvajos aktos noteiktās atbildības.
Noteikts, ka vispārējo iedzīvotāju ienākumu deklarēšanu nodrošinās Valsts ieņēmumu dienests (VID). Dienesta pienākums būs reizi gadā nosūtīt pa pastu ierakstītā vēstulē uz fiziskās personas deklarēto dzīvesvietas adresi jau aizpildītu ikgadējo deklarāciju, kurā iekļaus valsts reģistros pieejamās ziņas par personas ienākumiem un īpašumiem.
Personai būs pienākums ar parakstu apstiprināt deklarācijā minētās ziņas vai papildināt tās, ja VID rīcībā nav bijusi precīza informācija par personas ienākumiem un īpašumiem.
VID būs pienākums pārbaudīt iesniegtajās ienākumu un mantiskā stāvokļa ikgadējās deklarācijās ietverto informāciju, lai noteiktu to personu loku, attiecībā uz kurām ir jāuzsāk detalizēta pārbaude, vienlaikus noskaidrojot, kuras personas nav izpildījušas deklarēšanas pienākumu.
Ieviešot vispārējo ienākumu deklarēšanu, iecerēts realizēt arī informācijas pasākumus, lai iedzīvotājus iepazīstinātu ar tiem paredzamajiem pienākumiem.
Aprēķināts, ka, ieviešot vispārējo iedzīvotāju ienākumu deklarēšanu, pirmajā gadā būtu nepieciešams finansējums vairāk nekā 16 miljonu latu apmērā, bet turpmāk ik gadu būtu nepieciešami vairāk nekā astoņi miljoni latu. 

Prezidente: iekšlietu sistēma ir politizējusies
Viesturs Radovičs,  NRA  09/22/05    Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga uzskata, ka atsevišķas politiskās partijas izmanto Iekšlietu ministriju (IeM) un policiju, lai veidotu politiskās kampaņas un popularizētu sevi.
Pēc sarunām ar iekšlietu ministru Ēriku Jēkabsonu, atstādināto ministrijas valsts sekretāru Juri Rekšņu un Valsts policijas priekšnieku Jāni Zaščirinski Valsts prezidentei "padziļinājušās bažas" par stāvokli iekšlietu sistēmā, un par tām viņa vakar informēja žurnālistus. "Viņi [J. Zaščirinskis un J. Rekšņa] sarunā ar mani minēja veselu rindu dokumentu, kas tika virzīti augstākai politiskai apstiprināšanai, kuri diemžēl vēl šo baltdienu nav apstiprināti. Man ir jautājums – kāda notiek sadarbība starp ierēdniecību un ministrijas politisko vadību. Es domāju, ka [Iekšlietu] ministrijā ir ļoti nopietnas problēmas un tur ir notikusi politizācija," sacīja Valsts prezidente, piebilstot, ka ministrija nedrīkst politiski iejaukties ierēdņu darbā.
Skarbus vārdus V. Vīķe-Freiberga veltīja arī Latvijas Policistu biedrībai (LPB), norādot, ka mazs skaits policistu runā visu policistu vārdā. 
Prezidente uzsvēra, ka LPB ir centusies šantažēt valdību, draudot vērsties NATO ar ziņām, ka Valsts policija it kā neesot gatava nodrošināt kārtību: "Es baidos, ka šiem policistiem šī gaišā ideja nav radusies pašiem. Man rodas iespaids, ka ar viņiem ir politiski manipulēts un viņi izmantoti šai šantāžai kā akli darbarīki politisku spēku rokās, kas jau ir sākuši savu kampaņu."
Prezidente norādīja, ka, iespējams, tiek veidotas "mākslīgas krīzes", kur pēkšņi kādas konkrētas partijas pārstāvji piedāvā paaugstināt policistu algas, tādējādi kļūstot par varoņiem. "Dāmas un kungi, politisko kampaņu veiciet, lūdzu, savā līmenī. Lūdzu, neradiet mākslīgas krīzes un neizmantojiet neitrālus ierēdņus, nekompromitējiet un nepolitizējiet tās struktūras, kurām jābūt neatkarīgām," sarunā ar žurnālistiem vakar atzina prezidente.
Valsts prezidente nevēlējās konkretizēt, vai politizāciju iekšlietu sistēmā veic Ē. Jēkabsona pārstāvētā Latvijas Pirmā partija: "Es kā Valsts prezidente tikai norādu uz politizāciju un neitrālu struktūru izmantošanu politiskajās cīņās. Dāmas un kungi, ir jāsaprot, kur ir robeža. Novelkam sarkanu līniju, kuru pārkāpt nedrīkst." Uz Neatkarīgās jautājumu, vai Valsts prezidente uzskata, ka pēc vakardienas sarunām ar iekšlietu sistēmas pārstāvjiem Ē. Jēkabsonam būtu jāatkāpjas no amata, viņa norādīja, ka šis jautājums ir premjera Aigara Kalvīša kompetencē un viņa kā prezidente var paust tikai bažas par kritisko situāciju iekšlietās un ministrijas spēju to atrisināt.
Premjera padomnieks sabiedrisko attiecību jautājumos Arno Pjatkins norādīja, ka patlaban iekšlietu ministram A. Kalvītis ir uzdevis vairākus uzdevumus, kuri noteiktos termiņos ar lielu atbildību būs jārisina. "Tās ir gan problēmas ar Latvijas pievienošanas Šengenas līgumam, gan problēmas policijā un neskaidrības ar Kriminālprocesa likuma ieviešanu. Premjers no ministra gaida visu šo problēmu risinājumus," norādīja A. Pjatkins. Šlesera vārdu aizlīmēt vai novākt 
Dita Arāja ,  Diena  09/22/05    Kalvītis iesaka Šleseram plakātus pārvērst par brīdinājuma zīmēm. Šlesers pieļauj, ka priekšvēlēšanu laikā savu vārdu varētu aizlīmēt.
Novākt plakātus vai aizlīmēt tajos redzamo satiksmes ministra Aināra Šlesera (LPP) vārdu — tādi ir lētāk realizējamie priekšlikumi ministra jau Saeimas priekšvēlēšanu gaidās izstatīto pašreklāmas ceļa plakātu nākotnei. Premjers Aigars Kalvītis (TP) gan iesaka iet, visticamāk, krietni dārgāku ceļu –– plakātus saturiski pārveidot un kā brīdinājuma zīmes uzstādīt ceļu melnajos punktos, kur parasti notiek avārijas un kas ir visbīstamākie. A.Šlesers vēl nekonkretizē, ko darīs ar reklāmplakātiem, un sola par to izšķirties, kad būs saņēmis rakstisku premjera ieteikumu. Viņš gan arī pieļauj, ka priekšvēlēšanu laikā savu vārdu plakātos varētu aizlīmēt. 
Par divdesmit astoņiem milzīgajiem plakātiem, kas izstatīti četrpadsmit ceļu remonta posmos vairākos Latvijas rajonos, Satiksmes ministrija (SM) no valsts budžeta iztērējusi 24 035 latus. Kaut valdības vadītājs uzskata, ka šāds nodokļu maksātāju naudas izlietojums nav lietderīgs, viņš tomēr SM tikai mudina turpmāk ļoti rūpīgi izvērtēt satiksmes dalībnieku informēšanai paredzētās naudas tēriņus. A.Kalvītis satiksmes ministram iesaka atvainošanās tekstus aizstāt ar brīdinājumu un uzstādīt bīstamajos ceļa posmos. "Šī būtu satiksmes dalībniekiem daudz būtiskāka informācija," saka premjera preses sekretārs Arno Pjatkins.
"Ļoti koleģiāls žests. Tas ir jautājums, cik liels spēks ir šādai rekomendācijas vēstulei," — A.Kalvīša reakciju vērtē sabiedriskās politikas centra Providus partiju priekšvēlēšanu izdevumu pētniece Lolita Čigāne. Viņasprāt, A.Šlesera rīcība būs atkarīga no tā, kādu ziņu A.Kalvītis kā valdības vadītājs ministram raidījis mutiski. 
Premjeram nav informācijas, cik izmaksātu plakātu pārveidošana un pārvietošana, taču gan L.Čigāne, gan Sabiedrības par atklātību Delna valdes priekšsēdētājs Roberts Putnis to uzskata par dārgu pasākumu. Iespējams, pārveidei un pārvietošanai būtu jāizdod līdzīga summa, kāda jau iztērēta plakātu izgatavošanai un uzstādīšanai. Kā Dienai skaidroja kāds reklāmas speciālists, uzstādīšana –– plakātu ierakšana zemē — ir dārga, jo tā jāsaskaņo ar institūcijām, kas atbildīgas par apakšzemes komunikācijām. 
"Zīmes ir bezjēdzīgas. Vai tās stāv vai ne, tā ir izšķērdēta valsts nauda, tādēļ visvērtīgākais risinājums ir pārtraukt politisko reklāmu, zīmes novācot," uzskata R.Putnis. Arī L.Čigāne akcentē, ka plakāti ir "izcili neētiski un kā dadzis acīs ne tikai sabiedrībai, bet, ceru, arī valdības pārstāvjiem". Diena jau rakstījusi, ka vairāki ministri nosodījuši A.Šlesera pašreklāmas gājienu un valsts naudas izlietojumu. 
Tikmēr A.Šlesers atkārtoti akcentē, ka ceļu remonti satiksmes dalībniekiem sagādā problēmas, tādēļ ar atvainošanos viņš par to uzņemas atbildību, jo "problēmas nav radītas vienai dienai, bet ir ilglaicīgas". Tas nozīmē, ka A.Šlesera vārds uz plakātiem gozēsies arī nākamgad — tieši priekšvēlēšanu laikā. Tādēļ ir vēl viens variants — ja plakāti paliek, kur bijuši, A.Šlesera vārdu tajos iespējams aizlīmēt. Kā Diena uzzināja poligrāfijas uzņēmumos, divdesmit astoņu uzlīmju izgatavošana un pārklāšana ar ūdensizturīgu laku vai laminātu izmaksātu ap 100 latiem, kas ir lētāk nekā premjera ieteiktais variants. L.Čigāne gan A.Šlesera vārda aizlīmēšanu uzskata par naivu un formālu risinājumu, jo "vai nodarījums ar to tiks labots"? Savukārt R.Putnis akcentē, ka jāseko līdzi, kādu risinājumu izvēlēsies A.Šlesers un kā to izvērtēs premjers, jo Delnas nesenais pētījums par administratīvo resursu izmantošanu ir pierādījis, ka valsts naudas izšķērdēšana vēlētāju ietekmēšanas nolūkos Latvijā ir izplatīta prakse.

Pašvaldību reformu plāno pabeigt līdz 2009.gada vēlēšanāmLETA  09/22/05     Saeima šodien ar 81 balsi "par" galīgajā lasījumā pieņēma grozījumus Administratīvi teritoriālās reformas likumā, atbilstoši kuriem pašvaldību administratīvi teritoriālo reformu iecerēts pabeigt līdz 2009.gada pašvaldību vēlēšanām.
Valsts pārvaldes un pašvaldības komisijas pārstāvis Pēteris Ontužāns (JL) pauda viedokli, ka šis ir svarīgākais likums, kuru šī sasaukuma laikā ir pieņēmusi Saeima, un izteica cerību, ka tas sekmēs visas valsts attīstību.
Pēc Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrijas (RAPLM) aplēsēm, no pašreizējām 556 pašvaldībām apvienojoties izveidosies aptuveni 100 novadi.
Administratīvi teritoriālās reformas likuma grozījumi paredz līdz 2009.gada 31.janvārim izveidotajām novadu pašvaldībām par katru novadā ietilpstošo pilsētas un pagasta teritoriālo vienību no valsts budžeta piešķirt 100 000 latu pašvaldības infrastruktūras attīstībai.
Ja pēc novada pašvaldības izveidošanas tās budžeta ieņēmumi būs mazāki nekā novadu veidojošo pašvaldību budžetu summa novada izveidošanas gadā, novada pašvaldībai turpmākos piecus gadus Ministru kabineta noteiktajā kārtībā no valsts budžeta piešķirs dotāciju šīs starpības izlīdzināšanai.
Ja izveidotā novada domes pirmā sēde notiks līdz 2009.gada pašvaldību vēlēšanu dienai, tad ar domes pirmo sēdi izbeigsies visu pirms tam novada teritorijā bijušo vietējo pašvaldību domju pilnvaras, un līdz novada domes priekšsēdētāja ievēlēšanai pirmo domes sēdi vadīs un lēmumu par domes priekšsēdētāja ievēlēšanu parakstīs reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrs vai viņa pilnvarota amatpersona.
Novada domes priekšsēdētāju ievēlēs no attiecīgajā administratīvajā teritorijā esošajiem deputātiem likumā "Par pašvaldībām" noteiktajā kārtībā.
Līdz 2006.gada 1.maijam ir jāsagatavo priekšlikumi par valsts administratīvi teritoriālo iedalījumu apriņķos.
Saeima neatbalstīja priekšlikumus pašreizējās republikas pilsētas Rīgu, Liepāju, Daugavpili, Ventspili, Jelgavu, Jūrmalu un Rēzekni pārdēvēt par lielpilsētām vai valsts nozīmes pilsētām. 

Pēc Muižnieka izšūpošanas Saeimā Valsts cilvēktiesību birojs joprojām bez direktora Ināra Egle, Dita Arāja,  Diena  09/23/05    Valsts cilvēktiesību birojs (VCB) joprojām bez direktora — tāds ir Saeimas ceturtdienas balsojuma rezultāts, kad Jaunā laika (JL) un daļas Zaļo un Zemnieku savienības (ZZS) deputātu iepriekš zināmā noraidošā attieksme pret Nila Muižnieka iecelšanu VCB vadītāja amatā liedza viņam ieņemt šo posteni. Aizklātā balsojumā par viņu nobalsoja tikai 45 deputāti. 
Politiķi gan vēl nespēj pateikt, kāda nākotne gaida valstij svarīgo cilvēktiesību aizsardzības iestādi. Premjers Aigars Kalvītis (TP) domā, ka valdības koalīcijai jāvienojas, kā atrast VCB vadītāju, tieslietu ministre Solvita Āboltiņa (JL) gatavojas VCB direktora vietai ieteikt otru konkursa uzvarētāju — VCB analīzes daļas vadītāju Līgu Biksinieci. Viņai Saeimā trūktu balsu, jo viņu atbalsta tikai JL. Turpretī cilvēktiesību speciālisti uzskata, ka prātīgāk būtu nogaidīt, kamēr VCB pārveido par tiesībsarga institūciju, un tad meklēt tiesībsargu. Tiesībsarga likumprojektu otrajā lasījumā Saeima skatīs oktobra sākumā. 
Balsojumā par N.Muižnieku nepiepildījās cerības uz opozīcijā esošo kreiso frakciju atbalstu, kas bija mazāks par prognozēto. Dažuprāt, tā noticis tāpēc, ka N.Muižnieka bijušie kolēģi no Latvijas Pirmās partijas (LPP) nav centušies sarunās ar kreisajiem panākt viņam labvēlīgu balsojumu. Arī debatēs uzstājās tikai tie, kas bija pret kandidātu. "Neesmu savējais politiskajā elitē," konstatē N.Muižnieks.
Kamēr risinās politiskās spēles, VCB paliek bez vadītāja. "Loģiski būtu virzīt Biksinieci, jo birojam vajadzīgs direktors," uzskata N.Muižnieks. JL frakcijas vadītājs Kārlis Šadurskis, atbalstot S.Āboltiņas piedāvājumu virzīt L.Biksinieci, norādīja, ka būtiski šajā amatā iecelt "ar politiku minimāli saistītu cilvēku", kuru varētu pavērot darbībā kā potenciālo tiesībsarga institūcijas vadītāju. N.Muižnieks uz tiesīb-sarga vietu nekandidēs un mek-lēs sev jaunas profesionālās izaugsmes iespējas. L.Biksiniece atturas komentēt, vai piekristu virzīšanai uz Saeimu VCB direktora amatam. 
Tomēr Latvijas Cilvēktiesību un etnisko studiju centra direktore Ilze Brands–Kehre ir pārlie-cināta, ka, virzot otrās vietas ieguvēju, VCB direktoram "nebūtu iespējams nodrošināt vajadzīgo autoritāti". Viņa iesaka nogaidīt, kamēr izveidos tiesībsarga biroju. Tam pagaidām nav nepieciešamā finansējuma, tomēr deputāti sola to rast nākamā gada budžeta grozījumos. "Iestādei ir grūti strādāt, ja nav apstiprināts vadītājs," saka L.Biksiniece, gan piebilstot — ja tiesībsargs sāk darboties gada laikā, lietderīgāk būtu nogaidīt. 
Arī ZZS un TP uzskata, ka ar nākamā pretendenta izvēli nevajadzētu steigties. ZZS apsver iespēju izvirzīt savu kandidātu, savukārt LPP jau skaidri pateikusi, ka L.Biksinieci neatbalstīs.

Saimniecībā un biznesā...

Mēneša laikā bezdarba līmenis Latvijā nemainīgs – 7,8%DELFI  09/16/05    Augustā beigās bezdarba līmenis Latvijā salīdzinot ar jūlija beigām, palicis iepriekšējā līmenī - 7,8%, augustā bezdarbnieku skaits valstī pieaudzis par 224 cilvēkiem, liecina Nodarbinātības Valsts aģentūras (NVA) dati. 
Bezdarba līmenis, atskaitot tos, kuri nav pieejami darba tirgum, jo ilgstoši atrodas aktīvās nodarbinātības pasākumos (profesionālās apmācības, pārkvalifikācijas vai kvalifikācijas paaugstināšanas kursos, veic algotos pagaidu sabiedriskos darbus vai ir nodarbināti pasākumos noteiktu personu grupām), bija 7,2%. 
Nodarbinātības valsts aģentūrā uzskaitē 2005.gada augusta sākumā bija 83121, augusta beigās – 83345 bezdarbnieki. Bezdarbnieku skaits valstī mēneša laikā ir palielinājies par 224 cilvēkiem. Augustā bezdarba līmenis pieaudzis 14, samazinājies 10, bet palicis nemainīgs 9 valsts rajonos un pilsētās. 
Augustā bezdarbnieka statuss tika piešķirts 9071 personai, tas ir par 1233 cilvēkiem jeb 15,7% vairāk nekā jūlijā. Bezdarbnieka statusu augustā zaudēja 8855 cilvēki, tas ir, par 252 cilvēkiem jeb 2,8% mazāk nekā iepriekšējā mēnesī. Augustā bezdarbnieka statusu zaudējušo bezdarbnieku kopskaitā vislielāko īpatsvaru (53,3%) veidoja personas, kuras bez attaisnojoša iemesla nebija pildījušas bezdarbnieka pienākumus. 
Viszemākais bezdarba līmenis augustā reģistrēts, Rīgas rajonā 5,1%, Ogres rajonā – 5,4%, Saldus rajonā – 5,7%, Tukuma rajonā – 5,9%, Limbažu rajonā – 6,1%, Cēsu rajonā – 6,4%, Jelgavas rajonā – 6,4%, Valmieras rajonā – 7%, Talsu rajonā – 7,2%, Ventspils rajonā – 8,1 %, Bauskas rajonā – 8,3%, Alūksnes rajonā – 9,1%. No pilsētām viszemākais bezdarba līmenis ir Rīgā 4,5%, Jelgavā – 6,1%, Jūrmalā 6,4%, Ventspilī – 7,1%. 
Visaugstākais bezdarba līmenis joprojām ir Latgalē. Augustā Ludzas rajonā tas bija 28,2%, Rēzeknes rajonā 26,0%, Balvu rajonā 23,8%, Krāslavas rajonā 22%.Daugavpils rajonā 29,9%. 
Īsumā par biznesu
LETA  09/17/05     Rūpniecības apjoms Latvijā šā gada jūlijā palielinājies par 6,9%, kas ir trešais straujākais pieaugums ES, liecina piektdien publiskotie ES statistikas biroja Eurostat dati. 
No visām ES valstīm, par kurām Eurostat bija pieejami dati, lielākais rūpniecības pieaugums jūlijā, salīdzinot ar pagājušā gada jūliju, bija Igaunijā – par 11,1%, tai sekoja Ungārija ar 8,4%, Latvija ar 6,9% un Zviedrija ar 6,5% pieaugumu. Savukārt lielākais kritums bijis Grieķijā – par 4,5%, Beļģijā – par 3,9%, Īrijā – par 3,4% un Francijā – par 2,4%. Rūpniecības apjoms visās 25 ES valstīs šā gada jūlijā, salīdzinot ar pagājušā gada jūliju, palielinājās par 0,6%, bet 12 eirozonas valstu rūpniecība jūlijā palielinājās par 0,5%. Kopumā 12 ES valstīs ražošanas apjomi rūpniecībā jūlijā bija palielinājušies, astoņās valstīs – samazinājušies, bet vienā valstī saglabājušies pagājušā mēneša līmenī. Savukārt salīdzinājumā ar iepriekšējo mēnesi sezonāli izlīdzinātais rūpniecības apjoms visās 25 ES valstīs jūlijā palielinājās par 0,1% un eirozonas valstīs – par 0,2%.
Īsumā par biznesu
LETA  09/19/05     
- Latvijas eksports šā gada pirmajos septiņos mēnešos palielinājās par 25,5%, bet imports – par 25,3%, liecina Centrālās statistikas pārvaldes dati. Šā gada pirmajos septiņos mēnešos no Latvijas tika eksportētas preces un pakalpojumi 1,58 miljardu latu apjomā, bet importēto preču un pakalpojumu vērtība sasniedza 2,53 miljardus latu. 
- Eksportēto preču vērtība jūlijā bija 236,8 miljoni latu, kas ir par 4,3% vairāk nekā jūnijā un par 25,5% vairāk nekā 2004. gada jūlijā. 
Savukārt importēto preču vērtība šā gada jūlijā bija 379,7 miljoni latu, kas ir tikpat, cik mēnesi iepriekš, un par 76,7 miljoniem latu jeb 25,3% vairāk nekā 2004. gada jūlijā. Septiņos mēnešos nozīmīgāko vietu Latvijas eksportā ieņēma koks un tā izstrādājumi – 26,7% no eksporta kopvērtības, parastie metāli un to izstrādājumi – 13,6%, kā arī minerālprodukti – 10,5%. 
- Latvijas importā nozīmīgāko vietu ieņēma mehānismi un elektriskās iekārtas – 18,9% no kopējā importa, minerālprodukti – 15,6%, satiksmes līdzekļi – 10,1%.Zinātni ievieš ražošanā
Inga Balode,  NRA  09/17/05    Inovāciju balvu saņem zāļu ražotāji, kokapstrādātāji un mežrūpnieki.
Biznesa un zinātnes forumā Inovācijas=Peļņa Latvijas Darba devēju konfederācijas (LDDK) inovāciju balvu saņēmuši a/s Grindeks un Latvijas Organiskās sintēzes institūts, a/s Latvijas finieris un Latvijas Lauksaimniecības universitātes Meža fakultātes kokapstrādes katedra, kā arī a/s Latvijas valsts meži un Latvijas Valsts Mežzinātnes institūts Silava un Latvijas Bioloģijas institūts. 
LDDK inovāciju balvai tika pieteikti 13 inovāciju projekti – uz balvu kandidējuši gan mazi, gan lieli uzņēmumi no visatšķirīgākajiem reģioniem.
Žūrija par labāko atzinusi a/s Grindeks un Latvijas Organiskās sintēzes institūta (LOSI) sadarbību inovāciju jomā, kuras rezultātā tiek izstrādāti un ražoti jauni produkti, to vidū medikaments sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai Mildronāts, informē LDDK preses pārstāve Dace Skadiņa. 
LOSI direktors profesors Ivars Kalviņš Neatkarīgajai uzsvēra, ka šādas balvas esamība vērtējama pozitīvi, jo tas nozīmē, ka beidzot uzņēmēji un arī valdības pārstāvji pavērsušies ar skatu pret zinātni, lai Latvija nebūtu tikai valsts, kas pasaules tirgū konkurē ar lētu darbaspēku, bet gan valsts, kas iet inovatīvu ceļu. Viņaprāt, arī 13 pretendenti uz inovāciju balvu apliecina, ka Latvijā tomēr ir uzņēmēji, kas sadarbojas ar zinātniekiem inovāciju jomā. Ar a/s Grindeks LOSI aktīvi sadarbojoties kopš 90. gadu vidus. I. Kalviņš uzsvēra, ka uzņēmēji sapratuši, ka nespēj konkurēt tirgū, ja tikai ieved, iepako un pārdod tālāk ārzemēs ražotu preci, – lai konkurētu tirgū, ir vajadzīgi oriģināli produkti un jaunas ražošanas tehnoloģijas. A/s Grindeks un LOSI institūta sadarbībā tapušais medikaments Mildronāts jau pāris gadu esot lielākā Latvijas eksportprece un gadā ļaujot nopelnīt vairāk nekā 10 miljonus latu. I. Kalviņš norādīja, ka valstij jādomā par dabaszinātņu un inženiertehnisko kadru izglītošanu, jo šādu speciālistu Latvijā katastrofāli trūkst.
"Ar gandarījumu jāvērtē ilggadējā un panākumiem bagātā zinātnieku un uzņēmēju sadarbība inovāciju procesā ķīmijas un farmācijas nozarē. Latvijai šīs nozares attīstība nozīmē ne tikai ieguldījumu sabiedrības veselībā un labklājībā, bet arī ļauj radīt pazīstamus uzņēmumu zīmolus, kas stiprina valsts eksporta potenciālu un ļauj pazīt Latviju ar zināšanām ietilpīgiem un kvalitatīviem produktiem," saka Elīna Egle, LDDK ģenerāldirektore un inovāciju projekta iniciatore Latvijā. Viņa uzsver, ka arī kokapstrādes nozare radusi risinājumus, kā palielināt uzņēmumu un produkcijas konkurētspēju. 
A/s Latvijas valsts meži (LVM) struktūrvienības LVM Sēklas un stādi direktora vietniece Laima Zvejniece pastāstīja, ka LVM jau kopš 2000. gada pakāpeniski ievieš jaunas meža stādu ražošanas tehnoloģijas, kas ļāvis panākt strauju ražošanas un realizācijas apjoma kāpumu. Pēdējo divu gadu laikā, investējot pētījumos, uzlabota stādu selekcija un minerālā barošanās, kas nodrošina to labāku ieaugšanu un straujāku augšanu mežā. "Ir liels gandarījums, ka līdztekus farmācijas nozares uzņēmumam, kas tradicionāli ir augsto tehnoloģiju un inovācijas nozare, apbalvoto trijniekā ir divi meža nozares uzņēmumi. Tas pierāda, ka Latvijas meža un kokrūpniecības nozare spēj attīstīties kā moderna, efektīva un tehnoloģiski augsti attīstīta nozare," atzīst L. Zvejniece. 
"Tie, kas biznesā izmantos inovācijas, iegūs lielāku pelņu un viņiem nebūs jābaidās no degvielu cenu kāpuma," biznesa un zinātnes forumā Inovācijas=Peļņa teicis Latvijas Darba devēju konfederācijas (LDDK) prezidents Viktors Gavrilovs. Viņš uzsvēris, ka jautājums par inovāciju ieviešanu biznesā īpaši aktuāls ir šomēnes, kad sabiedrība ir satraukta par degvielas cenu kāpumu. "Mēs forumā debatējam par to, kā ar zinātnes palīdzību palielināt uzņēmēju peļņu, un tie, kas sekos inovācijām, iegūs lielāku pelņu un viņiem nebūs jābaidās no degvielas cenu kāpuma," sacījis V. Gavrilovs. 
***
Inovācijas Latvijā*
- tikai 19% uzņēmumu tirgū ieviesuši jaunus vai būtiski uzlabotus produktus vai ieviesuši jaunas, būtiski uzlabotas tehnoloģijas
- inovatīvo uzņēmumu īpatsvars – 45%
- zinātnei un pētniecībai Latvijā atvēl 0,4% IKP
- augsto tehnoloģiju uzņēmumos strādā 4% nodarbināto personu
*Centrālās statistikas pārvaldes dati par laika periodu no 1999. līdz 2001. gadam, jauns inovāciju apsekojuma izdevums iznāks septembra beigās
Avots: LDDK izdevums
LB prezidents: Latvijas ekonomikas spēcīgo attīstību nomainīs atslābums 
BNS/LETA ,  Diena  09/20/05    Pašreizējā straujā Latvijas ekonomiskā attīstība neturpināsies bezgalīgi, un pēc spēcīgās izaugsmes ir gaidāmi mazāk labi gadi, brīdina Latvijas Bankas (LB) prezidents Ilmārs Rimšēvičs.
"Ražas gadus nomaina neraža, un šajā ziņā dabā pastāv zināms līdzsvars. Arī tautsaimniecība neattīstās vienmērīgi, un straujas izaugsmes periodiem neizbēgami seko atslābums," konferencē Latvijas tautsaimniecības ilgtspējīga attīstība pauda LB vadītājs. 
LB riskus sekmīgai ilgtermiņa izaugsmei saskata inflācijā, kā arī kreditēšanas attīstībā apvienojumā ar straujo nekustamo īpašumu cenu kāpumu. Ilgstoši augsta inflācija 5—6% līmenī nopietni kaitē tautsaimniecības attīstībai un traucē labklājības līmeņa pieaugumam. 
Sabalansētas tautsaimniecības attīstības nodrošināšanai procentu likmēm īstermiņa aizdevumiem jābūt 9—10% līmenī pašreizējo 6% vietā, piebilda I.Rimšēvičs.

Kultūrā...

Izstādes
Ita Cērmane,  NRA  09/17/05
- Somu jēgeri
Liepājas muzejā apskatāma fotoizstāde Liepājas vēsture fotogrāfijās. Somu jēgeri Liepājā 1917./1918. gads. 1916. gada 3. jūnijā somu brīvprātīgo 27. Karalisko Prūsijas jēgeru bataljonu nosūtīja uz Rīgas fronti, lai viņi tur gūtu kaujas pieredzi, bet 1917. gada martā jēgerus atsauca atpūtā uz Liepāju. 1918. gada sākumā Somijā sākās Neatkarības karš, un jau tā paša gada 13. februārī Liepājas Sv. Trīsvienības baznīcā iesvētīja pirmo neatkarīgās Somijas kaujas karogu. Pie tā somu jēgeri zvērēja uzticību savas dzimtenes likumīgajai valdībai. 
Ekspozīcijas atklāšanas pasākumā piedalījās somu jēgeru radinieki un viesi no Somijas.
- Antans Sutkus Karostā
Karostas laicīgās mākslas galerija. K. Māksla piedāvā apskatīt lietuviešu fotogrāfijas klasiķa Antana Sutkus fotoizstādi Ikdienas dzīves arhīvs. "A. Sutkus ir lietuviešu melnbaltās fotogrāfijas klasiķis. Izcils meistars," Neatkarīgajai pastāstīja Kristīne Briede, kas iekārtojusi meistara izstādi Liepājā un sajūsminās ne vien par lieliskajiem fotoattēliem, bet arī viņa dzīves kredo. "Ikdienas dzīve ir universāla, tā nepakļaujas nevienam. Ļoti bieži mūsdienu cilvēkam nav laika ikdienas dzīvei. Lielveikali izspiež baznīcas un muzejus, galvenais sauklis ir – strādā, pērc un mirsti. Arī šāda ikdienas dzīve eksistē. Bet tas ir pavisam ačgārni un nepareizi. Mūsdienu ikdienas dzīve ir apmaldījusies starp telefonu zvaniem, svarīgām sapulcēm, elektroniskajām informācijām un politiskiem skandāliem. Vai man tas vajadzīgs?"Kultūrziņa
Inese Trenča,  NRA  09/17/05
Vakar Latvijas Jaunā teātra institūta rīkotā starptautiskā Jaunā teātra festivāla Homo novus ietvaros notika preses konference, kurā festivāla rīkotāji Zane Kreicberga, Gundega Laiviņa, Laura Stašāne un Mārtiņš Eihe precizēja Homo novus plānus.
Vācu un šveiciešu režisoru trio Rimini Protocoll ne tikai veidos izrādi speciāli festivālam, kuras nolūks ir atdzīvināt veco Rīgas domes ēku, bet arī rīkos atklāto lekciju.
Spānijas visietekmīgākā deju grupa Mal Pelo skatītājiem piedāvās izrādi AN (Klusums). Viens no grupas dibinātājiem Peps Ramiss vadīs divu dienu ilgu meistardarbnīcu Latvijas jaunajiem dejotājiem.
Autoru kolektīvs BADco no Zagrebas rādīs divas atšķirīgas izrādes – Solo A mažorā, op. 69 un Un šis vairs nav sākums. BADco dramaturgs Gorans Sergejs Pristašs lasīs lekciju un piedalīsies diskusijās par mākslas procesu refleksijas nozīmi.
Plaša būs arī Homo novus kluba programma, kur Brokastīs ar TV ARTE tiks rādītas starptautiskā festivāla Temps d"Images un TV kanāla ARTE piedāvātās filmas par mūsdienu dejas un teātra vadošajām personībām un procesiem.
M. Eihe ir viens no režisoriem, kurš pārstāv projektu Prove, kas apvieno piecus jaunos māksliniekus un Leļļu teātra kursa absolventu grupu umka.lv, festivālā veidos vairākas eksperimentālas izrādes.Cēsu 800 gados arī lappuse no Osmaņu impērijas 
Evija Hauka,  NRA  09/17/05    "Slaida auguma, melnīgsnēji, pelēki brūnos pusmēteļos, viegliem apaviem kājās, sarkanām feskām galvā," tā 1937.gadā vietējā avīze pēc aculiecinieku atmiņām apraksta Krievijas—Turcijas kara laikā XIX gadsimta beigās Cēsīs izmitinātos turku karagūstekņus. 26 no viņiem, nespēdami pierast pie bargā ziemeļu klimata, nomira un tika apglabāti Gaujas kalnā — Turku kapos. 
Piektdien svinīgi tika atklāta rekonstruētā turku karavīru atdusas vieta — vienīgā turku kapsēta Latvijā. 1936.gadā arhitekta Kārļa Dzirkaļa projektēto pieminekli, ko rotā Turcijas republikas tradicionālais pusmēness un zvaigznes simbols, un kapu ansambli atjaunoja pērn pēc Cēsu pašvaldības iniciatīvas, Turcijas valdībai investējot 126 000 eiro. 
Ugunīgās lielo bungu skaņas un pēc 1299.gada autentiskā parauga koši tērptie turku militārā orķestra Mahter melnūsainie vīri cēsniekus piektdien pārsteidza gluži tāpat kā ekscentriskie svešinieki pirms 126 gadiem. Diena novēroja, ka aiz oficiālo delegāciju pārstāvjiem bija manāmi arī vecāki vīri ar ziediem, kuri, paši piedzīvojuši gūstekņu likteni, bija ieradušies godināt tālumā no dzimtenes bojā gājušos kareivjus.
Vairākus simtus turku, kas 1877.—–1878.gadā Bulgārijā krita krievu armijas gūstā, atveda uz Cēsīm un izmitināja agrākajās sapieru kazarmās, ko sākumā apsargāja, bet, saprotot, ka aizbēgt nav iespējams, turkiem ļāva brīvi pārvietoties pilsētā. Lielākā daļa Cēsis pameta kara beigās, bet daži atvēra savas tirgotavas, pat nelielu maizes ceptuvi un palika līdz pat Pirmajam pasaules karam.
"Pētījumu par turku dzīvi Cēsīs nav, ziņas saglabājušās tikai mutvārdu daiļradē," stāsta Cēsu muzeja vadītāja Dace Tabūna. Veci ļaudis stāstījuši, ka turkiem garšojis alus, nereti viņi sēdējuši Raiskuma krogā, pratuši cept īpaši gardu maizi, ko vēlāk iemācījuši arī vietējiem. Sākumā turki baidījušies iet pirtī, jo domājuši, ka tur viņus nosmacēs, bet vēlāk latviešu pirts svešiniekiem iepatikusies. No tīfa mirušie turki apglabāti baltos koka zārkos, pie katra kapa novietojot dēlīti ar vārdu. "Tieši noslēpumainie Osmaņu impērijas karotāji cēsniekiem atklāja austrumu kultūru un musulmaņu reliģiju, par ko nostāsti saglabājušies līdz mūsdienām," saka vēstures doktors Tālis Pumpuriņš. Piemēram, tieši XIX gs. ķirbi dažviet sākuši saukt par turku ābolu. Arī vārds "kiosks" esot cēlies no līdzīga turku vārda. Ar Turcijas pārstāvjiem sāktas sarunas par plašāku turku vēstures pētījumu, kas saistīts ar Cēsīm.

Izklausās pēc leģendas 
Laima Slava, Studija   09/17/05    Džemma Skulme atzīst, ka viņai tagad izstādēs reti kad ir interesanti.
Tānudien nav pirmā reize, kad runājam. 80.gadu Literatūras un Mākslas un žurnāla Avots rosinātas, ir bijušas sarunas par radošo procesu, par dzimtu, par mākslas notikumiem pasaulē, kas Džemmai Skulmei — starptautiski ievērotai padomju gleznotājai un Latvijas Mākslinieku savienības vadītājai — 80.gados izvērtās plaši pieejami. Vismaz — plašāk nekā jebkuram citam no mākslas pasaules šeit, Latvijā. Sarunās ar viņu pavērās tolaik sabiedriskajā telpā nelabprāt virināti logi — uz mūsu leģendām apvīto Latvijas laika mākslas vēsturi un laikmetīgo mākslu, kas padomju cilvēkam, aiz dzelzs aizkara oriģinālus tikpat kā neredzējušam, drīkstēja būt galvenokārt kritikas objekts. Ar savu neapstrīdamo autoritāti Džemma atļāvās stāvēt šādam pieņēmumam pāri. Arī publiski. Tāpēc tieši viņai šodien ir vislielākais pamats teikt: "Kāpēc man tagad izstādēs reti kad ir interesanti — es to visu pazīstu, tas daudz kur pasaulē ir jau redzēts. Mēs atspoguļojam pasauli par daudz. Kaut kas varētu iznākt, ja vien izdosies atbrīvoties no tām ietekmēm, kas gāžas pāri — tās iespaido, pašiem negribot. Kolīdz tās aizplūdīs, varbūt pacelsies kādas lielas virsotnes."
Jā, viņa ir kā mīlēta, tā nīsta. Dažādu režīmu bangojumus veiksmīgi pārlaidušas, cienījamas mākslinieku ģimenes izauklētas laimes lutekles ārēji apskaužamā tēla dēļ. Neatkarīgās stājas un ieraduma dēļ satraucošus jautājumus uzdot tieši, nelavierējot, kas dažkārt tulkota kā augstprātība. Taču viņas svarpilnās publiskās runas atceras katrs, kam atmiņas nav greizais spogulis, jo tas, ko Džemma Skulme kā ilggadēja Mākslinieku savienības vadītāja allaž aizstāvējusi, ir mākslas brīvība. Pakāpienu pa pakāpienam atļaušanās griesti tika celti augšup ne bez viņas trāpīgā vārda oficiālajos saietos vai īsas, toties būtiskas iejaukšanās ideoloģisko censoņu kritiskajos tīkojumos. Tālaika mākslas dienas un jauno mākslinieku dažādie iznācieni (izlēcieni!) tagad jau ieskaitīti leģendās. Taču vislabākā liecība tam ir 80.gadu jaunās paaudzes visnotaļ uzrunājošie, spēcīgie darbi nupat atvērtajā pēckara laika mākslas ekspozīcijā Nacionālā Mākslas muzeja izstāžu zālē Arsenāls. Un arī mākslinieces pašas agrīno gadu sniegums te runā izteiksmīgu valodu: līdzās programatiskajai Ceļamaizei ekspresīvi virtuozi un dramatiski gleznotā Raudošā jeb Piesmietā tautasdziesma. Vienojošais — gleznieciskās valodas izkopta profesionalitāte, perfekti izjūtot izvēlētās stilistikas noteikumus. Diemžēl par turpmāko daiļrades virzību tie, kas nav to vērojuši "dabā", var tikai minēt pēc reprodukcijām nedaudzos izdevumos un lasīt Gundegas Repšes grāmatā. Arī personālizstādes, lai cik paradoksāli, Džemmai Skulmei Rīgā nav bijušas, jo "(..) kā tad es aizņemšu tās telpas, kuru mums ir tik maz, ja ir tik daudz citu mākslinieku, kam arī vajag". Vērienīgas skates bijušas ārpus Latvijas. Džemmas Skulmes zīmols ir lepnās tautumeitas motīvs, tas viņai piestāv, tas — viņas dziļi pārdzīvots, dažādiem situāciju labirintiem, dzīves peripetijām cauri vests stāsts, kas nekad nebeigsies, kā nebeidzas tautasdziesma. Vienīgi glezno tagad māksliniece pie molberta, ne vairs uz grīdas, kā tapis vairums viņas temperamentīgo otas vilcienu un šļakstu savijumos izplaukušo darbu.
Tie Džemmas Skulmes 80 gadi — tas drīzāk izklausās pēc leģendas. Staltā stāja nav mainījusies, un domas gaita sejas dzīvajā mīmikā ienes maigumu un mīļumu. Jā, varbūt tieši šī īpašība ir vairojusies, jo "lielā stila" nesēja, lielo ideālu atgādinātāja Džemma Skulme savās uzrunās no augstām tribīnēm ir šķitusi drīzāk skarba. Ģimene, kas nu jau sazarojusies mazbērnos un viņu draugos ar dažnedažādām mākslinieciskajām interesēm, ir tā, par kuru rūpi tur joprojām tieši viņa. Tāpat kā Džemma rūpējas par mātes un tēva piemiņu, par savas ideālās otrās puses — gleznotāja un teorētiķa Ojāra Ābola — manuskriptu un gleznu vienkopus likšanu grāmatā (tā vēl gaida izdevniecībā), par to, lai ievēroti tiktu viņas bērnu — Jura Dimitera un Martas Skulmes — jaunie darbi. 
Džemma Skulme. Cilvēki tam netic, bet es nejūtos kā dāma. Jā, es to gribētu gan — tā, ar lielu cepuri galvā, brīvām rokām, — es vēroju, kā tas ir, un domāju — kāda viņām tā dzīve? Laikam tā var. Bet, kad tu cilvēks aizbrauc uz Rīgu, tev ir apgādājamie — kā tu vari ar tukšām rokām atgriezties? Nav reize bijusi, kad sīku somiņu padusē sēžu tramvajā. Vienmēr kaut kas ir vajadzīgs. Pēc laba saieta, izstādes atvēršanas varētu pakavēties, bet es saku — nē, nē, man vēl jāieiet veikalā. Ļoti triviāli, parasti, bet tas man vienmēr ir bijis — šis piezemējums. Drusku pārmērīga pienākuma sajūta. Ļoti agrīni radusies. 
Vai tā būtu tēva Oto Skulmes, kurš bija ne tikai gleznotājs, bet arī scenogrāfs, tātad — "komandas cilvēks" — ietekme?
Vecmāmiņas darbs tas ir un lauki. Es joprojām sevi jūtu kā laucinieci. Tur ir bijis darba grūtums, pienākums, kas jāizdara (siens var aizlīt utt.), un žēlums — žēl vecmāmiņas. Tas tomēr ārkārtīgi paņēma. Tik stipri, ka ir jau palicis par rutīnu. Savā mājā es neesmu ļoti kārtīga, arī vecmāmiņa nebija, kā saka — akurāta, pedantiska. Es gan visu mūžu esmu gribējusi tāda būt! Kad man tagad prasa, ko tu dari, es atbildu — es krāmējos! Pēc Garās dzīves noskatīšanās es to vien daru, kā krāmējos! Arī tāpat kā viņi — apaugusi. Es negribu, es it kā raujos no tā ārā! Man gribas radīt kārtību, lai atkal varētu strādāt, kā vajag. Visa drusku par daudz ir saradies — nepadarītas lietas, nepabeigti darbi, nesakārtoti papīri — tēva, mātes... 
Kā ar tik spēcīgu pienākuma apziņu var būt mākslinieks?
Atkārtojas kas tāds, kas ir bijis mana vectēva dzīvē un man tēva dzīvē — tev ir jābūt tam, kas izdara to, ko cits neizdarīs. Tas ir nomācoši, traucējoši, bet tā ir kā maģija. Es vairākkārt esmu kaut ko tādu veikusi. Piemēram, vairākām izstādēm radīt darbus, kuriem bija jābūt centram. Man vienmēr bijusi iekšēja vajadzība uz kaut ko rosināt ar glezniecību, vēlme tā nacionālpatriotiski pacelt, aicināt. Kad cilvēkam dota spēja, jušana, ka viņš to var, tad tas arī raisās, rodas mudinājums. Bija man tāds darbs ar sievieti Abrenes tautastērpā. Kāds man sakars ar Abreni? Tā ir tāda mistika, kuru es nevaru izskaidrot. Tas tomēr ir meklējums pēc literatūras, kas guļ iekšā dziļi, jau no bērnības, tiekšanās literāri izteikties. Tomēr sabiedriskais man vienmēr ir bijis kopā ar formas meklējumiem, un noteiktā laikā tur man bijuši arī atradumi. Man liekas, ka par to vispār mūsu sabiedrībā vairāk būtu jārunā un jāpriecājas — par nelielajiem atradumiem, kas nāk katras personības dzīvē. Tur es vainoju mākslas zinātniekus, kritiķus, mākslas aprakstītājus, ka maz ir prieka. Varbūt, ja es nebūtu bijusi Mākslinieku savienības priekšgalā, es būtu patrakojusies labāk glezniecībā. Pēc laika es to esmu jutusi kā pazeminājumu mākslā, ka esmu centusies ar citiem, ne tīras glezniecības līdzekļiem kaut ko pasacīt. 
Vai tad absolūta mākslas "tīrība" maz ir iespējams? Kur tā māksla rodas — taču cilvēkos, sabiedrībā? 
Māksla ir realitāte, kas eksistē paralēli dzīvai dabai, dzīviem organismiem. Tā ir dvēseles un prāta radīta un eksistējoša. Turklāt ar milzīgu spēju iedarboties. Māksla ir dvēseles, sirds, prāta, skaistuma, mīlestības samezglojums. Un visa veida cilvēka tieksmju skaistākais darinājums, kas var eksistēt pilnīgi patstāvīgi paralēli kokiem, putniem... Daba man nekad nav radījusi vēlmi taisīt mākslu. Man daba aizkustina pilnīgi citas sfēras. Bet jā — tā dod arī ko līdzīgu kā māksla — pacilātību, jūsmu, patiku, baudu. Piemēram, Pinnis, viņam droši vien bija citādi. Taču nekad jau nevar zināt. Viņš ir līdzīgs Smiļģim, mākslinieks, kurš savos dziļumos paliek noslēpums. Man Pinnis ir vistuvākais, kaut es apbrīnoju arī Baušķenieku un Jaunarāju, kas varēja saglabāt sevi kā gleznotājus pilnā spēkā, — tas nav izdevies nevienam citam. (Es runāju par gargabalniekiem.) 
Kaut gan, ja mēs īsti mākslu mīlētu, tajā vecuma glezniecības nespēkā noteikti ir savs skaistums, tur varētu lasīt vēl vairāk par cilvēku. Mēs parasti sakām — viņš to var, bet tas, ko viņš nevar, kas viņam neizdodas — tas varbūt ir vēl interesantāk! Kā tas neizdodas, un kāpēc! Kā viņš tiecies pēc varēšanas un vairs nevar to satvert. Tas manam tēvam bija raksturīgi. Laikmets viņu stipri lauza. Man viņa dzīve ir acu priekšā kā nežēlīgs, dramatisks un tomēr skaists piemērs. Tāpat mana māte. Vakar lasīju Ziedoņa epifānijas, gribēdama sevī kaut ko noķert. Jo Ziedonis ir viens, ko es visaugstāk cienu. To paradoksu dēļ. Ja viņš izsaka ko dullu — tas ir tik labi! Tās viņa prāta spēles es varu dievināt! 
Kas jums visvairāk prieka ir sagādājis?
Tādi skaisti brīži, kad tu sastopies ar lielām mākslas vērtībām. Protams, kad ģimenē kādam no bērniem kaut kas ir izdevies. Ja pašai kaut kas izdodas tā, ka daudzmaz esmu apmierināta. Es neesmu pesimiste... būtībā jau jā, esmu, es tikai neparādu, ka esmu depresijā, kaut kā varu tikt galā ar sevi, un tad es tveros pie tiem prieka brīžiem, man tie ir vajadzīgi. Es varbūt savu iekšējo prieku pat mazliet pārspīlēju. Koncertā, ko dzirdu, vai retumis kādā teātra izrādē. Piemēram, noskatījos kopā ar mazdēlu Mēnesi uz laukiem. Kad redzu, ka izrāde atstāj iespaidu uz viņu un arī uz mani, tas nozīmē, ka režisoram ir šausmīgi laimējies — atrast kādu atslēgu. Ja es varu atrast atšifrējumu, tad man ir bezgalīgs prieks — tāds muļķa prieks patiesībā, es esmu gatava to aktieri apkampt. Ir gandarījums, ja tu vēl vari to viņam pateikt. Arī mūzikā, es neesmu mācīta to saprast, varbūt Ojārs mani ir mazliet virzījis, bet tā manī tik daudz atver! Ja es varu to pateikt arī autoram, tie ir skaisti brīži. Tad ir tuvības sajūta, kopības sajūta — tas, kas vajadzīgs, pēc kā patiesībā mēs ilgojamies. 
Varbūt tā arī ir mākslas jēga?
Noteikti. Citādi māksla paliek aiz stikla sienas. Mākslinieku mums ir ļoti daudz, un mums jāprot ar viņiem lepoties. Vieni pašlaik tiek galā ar dzīvi, otri — netiek. Un tas ir tas nomācošais. Es jau esmu stipra, es palīdzu, kur un kam vien varu... Visi cilvēki, varbūt izņemot tos, kas ir galīgi deģenerējušies, ir vērtības. Visa pasaule ir pilna ar ļoti nenozīmīgiem cilvēkiem, kas dzīvo cilvēcisku dzīvi, — vismaz eiropieši. Tikai cilvēcisku dzīvi, vairāk neko — to mākslinieks būtu pelnījis. Izskatās, ka vērtības tagad maz kam ir vajadzīgas. Par vērtībām (protams, ja mākslu uzskata par vērtību) kaut kas ir jāsaņem pretī, kaut vai ēdiens, siltums, elementāra apģērbšanās. Vairāk nē. Jau sen vajadzēja lielās vērtības visas izstādīt. Lielā, lielā muzejā. Tas viss, kas tagad būs, tas ir nepietiekami. Un viss, kas ir nepietiekami, — tā nav patiesība par mūsu mākslu. Un puspatiesība ir pusbrīvība. Pusneatkarība. Mēs esam turpat, kur padomju laikā. Tādi paši nabagi kā visi nabagi. Jā, es esmu nomākta pa to, ka mēs dzīvojam bezstila sabiedrībā, ka viss iet šķērsām, ka es redzu pavisam citādu Latviju. Es redzu vērtības — ar ko Latvija ir vērtīga, ar ko to vajadzētu parādīt. Pat nevis ārzemēs — tepat. Patiesībā manī ir dziļa sāpe, ka lietas nenotiek tā, kā tām vajadzētu notikt. Mēs esam maza tauta, mēs esam maziņi, un arī mūsu lielie ir maziņi. Žēl. 
Atliek skatīties pāri...
Ir pārāk daudz nomācoša, lai varētu tāds gaišs stāvēt visam pāri. Mans kredo jau vienmēr ir bijis — stāvēt pāri sīkumiem, turēties tikai pie lielām vērtībām, mācēt tās saskatīt. Taču tagad man kaut kā ir žēl tā mazā, tā niecīgā, tā viduvējā, kam ir ļoti grūti. Apbrīnoju, kas rodas laukos tautas mākslā, kā jaunās akadēmijas beidzējas laukos strādā, kā mākslas skolās bērni brauc 12—15 km uz mācībām pāris reižu nedēļā. Cik ir to mākslas skolu, es nezinu, dažās esmu bijusi, un tur ir kolosāli panākumi. Un neko nesaņem par to. Tomēr — tiecas uz akadēmiju. 
Kas tā ir par lietu mūsu tautai — šī neārstējamā tieksme uz mākslu?
Lūk, tas ir jāzina! Nav cilvēka, kas to izliek uz papīra, kas saskaita, salīdzina, ko tas viss nozīmē vienai tautai, salīdzinot ar citām. Man kādreiz bija šie skaitļi, un tie bija fenomenāli: cik procentuāli uz tūkstoš iedzīvotājiem Latvijā ir to, kas nodarbojas ar mākslām. Mēs esam ar to kaut kā savādāki. Tāpēc tautā arī rodas tas patosa vilnis. Pēkšņā iedvesma. Tīri valstiski vajadzētu izdomāt, ar ko esam interesanti. Taisīt no tā mītus un leģendas.
Vai esat kādreiz par sevi domājusi kontekstā ar tām spēcīgajām un leģendārajām sievietēm — māksliniecēm, kas savu vārdu ierakstījušas vēsturē, kā, piemēram, Džordžija O'Kīfa, kuras darbu albumu pie jums redzēju pirmo reizi?
Es nekad neesmu jutusies mākslā īpaši kā sieviete. Esmu samērojusi sevi ar labu mākslu. Man ļoti ir patikusi Luīze Nevelsone (Louise Nevelson), kas strādāja 50.gados, OKīfa, tā vienkārši ir māksla, kas man patīk. Un tad esmu ļoti nožēlojusi, ka neesmu varējusi šaurāk izpausties mākslā. Apbrīnoju Helēnu Heinrihsoni, viņa man ir tuvākā no visām, bet ir daudzas, kas patīk, arī no jaunākām paaudzēm. Mākslā vispār mums sievietes ir labākās. Arī strādājot ar audiovizuāliem līdzekļiem, sievietes dominē. Tāpat literatūrā. 
Citur pasaulē laikmets un dažādi apstākļi — menedžeri, tirgotājs — visi kopā darbojas, lai personība gūtu gandarījumu un tomēr saglabātu viengabalainību, jo caur to tā tiek izcelta. Un tad tas notiek. Mūsu zemē nav dabas kataklizmu, bet mums ir smagi dzīvošanas periodi, politiskas kataklizmas. Es pati periodiski esmu saņēmusi dažādus triecienus, arī Ojārs. Nerunājot par tiem, kas saņēmuši vēl lielākus. Un es zinu, cik ļoti tas iespaido. Tu gribi būt neatkarīgs, un tu to nerādi, taču to triecienu esi saņēmis. Tas ļoti skar. Un tas visos parādās. Mūsu mākslā, īpaši figuratīvajā, visumā ir diezgan līdzīgi kompozīcijas paņēmieni, pat dažādām paaudzēm. Var runāt par identitāti, kas saistīta ar domāšanu zināmos apstākļos. Mainās apstākļi, domāšana mainās, bet paliek zināms stereotips, kas darbojas. Arī ideju ziņā — mūsu apstākļos idejas multiplicējas, ir diezgan vienveidīgas. Protams, padomju laikā tas bija vēl vairāk redzams. 
Dzīve nemitīgi prasa atteikšanos un kompromisus. Ko esat sajutusi kā to, no kā nedrīkstat atteikties?
Tā ir tāda cilvēku mīlēšana. Mīlestību un labsirdību es gribu just, to es gribu saņemt pretī, jo es to dodu. Visu dzīvi es tā esmu gājusi. Bet vispirms ir godīgums, patiesība, nedrīkst būt meli. Nekādi.
Vai patiesības dažādos laikos neizskatās dažādi?
Absolūtas patiesības nav, bet tā ir mana iekšējā izjūta, varbūt ar sirdsapziņu saistīta... Dažas reizes varbūt ir bijušas, kad kompromisa dēļ tev ir jāmuld. Bet tie ir tādi tukšu vārdu virknējumi. Sirdsvārdi ir citi. Man jūsu jautājums rosina domāt par grēksūdzi. Vai man būtu ko teikt, ko stāstīt pašlaik, vai es par kādu slikti domāju, jūtu skaudību — īstenībā ne. Es neizjūtu, ka attiecībā pret sirdsapziņu, attiecībās, tātad, ar Dievu — esmu grēciniece. Protams, jaunībā jā, ir bijis. Bet es esmu sevi tā kā aizmirsusi, manis vairs tā kā nav tajā pasaulē. Tāpat kā manā dzimšanas dienā manis te nebūs, es būšu citā pasaulē — pie radiniekiem un draugiem Amerikā.
Īstais saprāts nāk tik vēlu, tik pamazām. Un arī atziņas nāk ļoti vēlu, ļoti ilgi nāk, visā dzīves gaitā. Tas ir diezgan stulbi, ka samērā vēlu tu nonāc pie atziņām un tu vairs nevari ar viņām darboties. Prāts rosās, ir liela vēlēšanās mākslā kaut ko izdarīt, tu visu mūžu jūties atraduma priekšā, tu domā, ka vēl uzraksi to atradumu.
Nujā, tā jau varbūt ir tā brīnišķīgā sajūta, ko Dievs cilvēkam ir piešķīris!
***
Džemma Skulme
- Dzimusi 1925.20.septembrī Rīgā
- 1949. Ar izcilību beigusi LVMA Monumentālās glezniecības nodaļu (Dziesmu svētki)
- 1956. Pēc studijām I.Repina Ļeņingradas Glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūtā ieguvusi mākslas zinātņu kandidāta grādu (Mūsu svētki)
- 1945—1949 Strādājusi par dekoratora palīgu Dailes un Leļļu teātrī
- Izstādēs piedalās kopš 1949.gada.
- Personālizstādes Rīgā dažādās galerijās — 1968., 1985., 1992. 1994., 1995., Maskavā —1969., 1984., Ženēvā, Milānā — 1971., Viļņā — 1976., Kalē (kopā ar O.Ābolu) — 1981., Fredrikstadē — 1994., 1995.,
- Skulmju dzimtas izstādes Rietumberlīnē —1981., Pitsburgā — 1986., Bergamo, Romā — 1987. u.c. 
- Mākslinieku savienības biedre kopš 1956.gada, 
- 1977—1982 Mākslinieku savienības valdes priekšsēdētāja vietas izpildītāja 
- 1982—1992 Mākslinieku savienības valdes priekšsēdētāja

Domātājs tumšajos laikos: Valtera Benjamina iluminācijas 
Ivars Ijabs, LU Politikas zinātnes nodaļa,  Diena  09/17/05    Sūzena Zontāga reiz nosauca Benjaminu par "pēdējo intelektuāli". Viņa darbu tulkotājs Ivars Ijabs uzskata, ka šis apzīmējums būtu pelnījis paskaidrojumu.
Par latviski iznākušiem klasiķu darbiem parasti mēdz teikt, ka tie "beidzot ir nonākuši" līdz latviešu lasītājam. Par dažiem no tiem laikam tā tiešām var sacīt. Šīs grāmatas ilgāku laiku ir bijušas ceļā, lai beidzot sasniegtu savu īsto un neapšaubāmo vietu grāmatplauktā vai uz naktsgaldiņa. Taču ir arī citādi darbi, un par tiem varbūt būtu jāsaka savādāk. Tie drīzāk ir mums sataupīti vai pat — aiztaupīti. Tie paši nav ceļā pie mums. Tie drīzāk rāda ceļu mums, ja vēlamies to meklēt, — ar pretrunīgām un grūti salasāmām zīmēm. 
Pie šādiem, ceļu rādošiem darbiem pieder ebreju cilmes vācu filosofa Valtera Benjamina (1892—1940) eseju krājums Iluminācijas, kurš ar Latvijas Laikmetīgās mākslas centra pūlēm nule ir kļuvis pieejams latviešu valodā. Benjamins šodien ir viens no visvairāk lasītajiem un pētītajiem XX gadsimta domātājiem, kura loma īpaši ir augusi pēdējo divdesmit gadu gaitā. Viņa darbu popularitāte šodien lielākoties ir saistīta ar novatorismu mediju teorijas un estētikas laukā. Taču Benjamina darbi ir nozīmīgi arī plašākā kontekstā — viņa uzmanību ir saistījusi gan sabiedrības teorija, gan vācu klasikas studijas, gan teoloģija un vēsture, gan vēl citas gara kultūras nozares. Arī pēc Benjamina nāves izdotās Iluminācijas rāda šīs visai dažādās intereses. Starp grāmatā apkopotajām esejām varam atrast gan viņa studijas par Gēti un Helderlīnu, gan pārdomas par mākslas darba veidolu modernajā sabiedrībā, gan neatkārtojamas bērnības atmiņas un pat vienu narkotiku pieredzes protokolu. 
Sūzena Zontāga reiz nosauca Benjaminu par "pēdējo intelektuāli". Šis apzīmējums būtu pelnījis paskaidrojumu. Būdams klasiski spoži izglītots un neciezdams kompromisus ar savu pētnieka sirdsapziņu, Benjamins uz starpkaru perioda pasauli raugās vēl no XIX gadsimta klasiskās, liberāli birģeriskās gara kultūras perspektīvas. Tomēr pēc Pirmā pasaules kara aizvien skaidrāk kļūst redzams, ka šī kultūra mums ir pieejama vienīgi kā drupas. Uz šīm drupām tad arī stāv Benjamins — vīziju skaidrotājs, melanholiķis un citātu kolekcionārs.
Pasaules slava domātāju ir piemeklējusi jau pēc nāves. Savas aktīvās darbības laikā 20.—30.gadu Berlīnē, Frankfurtē un Parīzē Benjamins bija pazīstams kā esejists, tulkotājs un literatūrkritiķis. Tomēr viņš savas dzīves laikā nebija slavens. Ja Benjaminam vaicātu par viņa pamatnodarbošanos, viņš droši vien pirmām kārtām minētu literatūras kritiku. Benjamins bija teksta cilvēks. Arī 30.gados, būdams Frankfurtes Sociālo pētījumu institūta līdzstrādnieks, viņš nodarbojas nevis ar modernās sabiedrības "objektīvajām" likumsakarībām, bet gan ar veidiem, kā šī sabiedrība veidojas un top zem rakstošas spalvas. Tomēr tas nebūt nav pamats, lai uzskatītu Benjaminu par filoloģisku "sausiņu" vai pedantisku literatūras vēsturnieku. Teksts Benjaminam nav vienkārši apkopota informācija — tas drīzāk ir forma, kurā atklājas pasaule. Tā jēga ir meklējama nevis kādā autora iecerē, bet gan veidā, kā teksts attiecas pret pasaules teoloģisko un vēsturisko kārtību. Tādēļ īstu tekstu un īstu valodu nav iespējams saprast vienreiz par visām reizēm. Nebeidzams interpretācijas process vienlaikus ir atklāsme, kura sniedz pamatu nākamajām. Šajā skatījumā Benjamina daiļrade noteikti ir piederīga jūdaisma domas tradīcijai ar tās specifisko attieksmi pret Svētajiem rakstiem. Taču tas nebūt nepadara Benjamina daiļradi mazāk eiropeisku. Gluži otrādi, šī iezīme izceļ šās tradīcijas nozīmi Eiropas kultūrā.
Kad pagājušā gadsimta beigās pasaulei pāri vēlās "Benjamina vilnis", plašu rezonansi ieguva arī viņa biogrāfija. Par dzīves laikā tik kautrīgo domātāju tika sacerēti romantiski romāni un uzņemtas populāras filmas. Viņa biogrāfija ir savā ziņā tipiska šai paaudzei, tomēr vienlaikus arī atšķirīga no citām. Hanna Ārente un citi biogrāfi ir centušies parādīt Benjamina dzīvi kā neveiksmju virkni. Tiesa, diez vai visas no tām būtu šķitušas neveiksmes arī pašam domātājam. Tomēr šādam skatījumam ir savs pamats. Lai gan Benjamins piedzimst turīgā Berlīnes ebreju ģimenē un saņem spožu izglītību, viņa tālākā dzīve noteikti nav nekāds success–story. Habilitācija Frankfurtē un tādēļ arī akadēmiskā karjera Benjaminam neizdodas viņa pārmērīgo ambīciju dēļ. Laulības šķiršana 1930.gadā jau gandrīz četrdesmit gadus veco domātāju pirmoreiz noved līdz patiesam trūkumam. Visbeidzot, Benjamins, būdams ebrejs ar marksistiskām simpātijām, tomēr ilgi vilcinās pamest nacisma sērgas pārņemto Eiropu, līdz ir jau par vēlu. Benjamins izdara pašnāvību 1940.gada 26.septembrī pēc neveiksmīga mēģinājuma kājām pāriet Francijas un Spānijas robežu. 
Savas dzīves laikā Benjamins ir draudzīgās attiecībās ar daudziem no spožākajiem sava laika kultūras pārstāvjiem. Bertolts Brehts, Hugo fon Hofmanštāls, Teodors Adorno ir tikai daži no viņa domubiedriem. Vēlāk, dzīvodams trimdā Parīzē, Benjamins satuvinās arī ar sirreālistiem, ar kuriem viņu vieno interese par sapņa pieredzi. Tieši draugiem un paziņām — kā Ārente, Adorno un Žoržs Bataijs — mums ir jāpateicas arī par Benjamina rakstu saglabāšanu un izdošanu. Viņa rakstītais nenoliedzami ir organiski iekļāvies sava laika Eiropas kultūrā. Taču viņa darbu oriģinalitāte tiek pilnībā novērtēta vienīgi XX gadsimta otrajā pusē, kad Benjamins pēkšņi izrādās daudz novatoriskāks par sava laika novatoriem, kuri pret viņu mēdza izturēties ar augstprātīgu aizgādnību. 
Benjaminam, kā zināms, ir bijusi darīšana ar Latviju. Precīzāk, ar mūsu nacionālo bagātību — skaistām un uzņēmīgām sievietēm. 1924.gadā, uzturoties Kapri, Benjaminu savaldzina latviešu komuniste un aģitpropa režisore Asja jeb Anna Lācis, pie kuras viņš vēlāk viesojas arī Rīgā un Maskavā. Vai šās sievietes loma filosofa turpmākajā dzīvē patiesi ir bijusi tik liktenīga, kā to uzskata daži biogrāfi, vai varbūt šis "nesakarīgais sakars" ir tikai viena no izpausmēm Benjamina melanholiskajai tieksmei ļauties notikumu gaitai, precīzi noskaidrot vairs nav iespējams. Katrā gadījumā zināmu ieskatu šajās attiecībās mums sniedz Dagmāras Ķimeles atmiņas grāmatā Asja, kur Valteronkulis parādās kā gaišs, interesants un mazliet ekscentrisks tēls.
Benjamina teksti runā paši par sevi, un tiem nav nepieciešami skaidrojoši ievadi vai kopsavilkumi. Tādēļ es šeit vēlētos vienīgi ieskicēt dažas tēmas, kuras liktu Benjamina daiļradei rezonēt ar Latvijas šodienu un mūsu izpratni par to. 
Valtera Benjamina darbi ir sarakstīti pretrunīgā laikmetā, proti, laikā starp diviem pasaules kariem. No vienas puses, tas ir cerību un kreativitātes periods — ne tikai mākslinieciskā un intelektuālā, bet arī sociālā un politiskā ziņā. Taču, no otras puses, tas ir laikmets, kad kontinentālajā Eiropā pakāpeniski iet bojā liberālisms — šā vārda plašā nozīmē. Aizvien mazāk piekritēju ir pārliecībai, ka indivīda brīvība spēj nest labumu sabiedrības kopumam, ka tirgus kapitālisms ir savienojams ar taisnīgumu un, ka cilvēka prāts var kalpot par politiskās varas pamatu. Protams, pirmais radikālais liberālās demokrātijas principu noliegums norisinājās līdz ar Oktobra revolūciju Krievijā. Par tās "progresīvo" raksturu ilūzijas tolaik loloja ne viens vien Rietumu intelektuālis. Šķiru cīņas saukļi izrādījās apbrīnojami dzīvotspējīgi — pat tad vēl, kad pasaulei kļuva skaidrs, kādu "jaunu pasauli" ar gulaga palīdzību vēlējās uzcelt Staļins. Tomēr Vakareiropā visur liberālo demokrātiju pieveica nevis kreisie, bet gan dažādu veidu labējie — kā Salazars Portugālē, Musolīni Itālijā vai K.Ulmanis Latvijā. Līdzīgi komunismam, šie režīmi vairāk par visu neieredzēja XVIII gadsimta apgaismības un Franču revolūcijas politisko mantojumu: indivīda tiesības, vārda brīvību, parlamentāro demokrātiju un valsts varas iegrožošanu likuma rāmjos. Daudz pievilcīgāka tolaik šķita nacionālistiskā "zemes un asins" mitoloģija, vadoņa kults, korporatīvisms un mēģinājumi atgriezties pie kāda izdomāta zelta laikmeta.
Šīs antiliberālās tendences Rietumeiropā reizēm gribētos uzskatīt par nejaušu slimību, kuru radīja ārējie apstākļi – pasaules ekonomiskā krīze, jauno demokrātiju politiskais vājums un draudīgais Padomju Krievijas piemērs. Tomēr tām tika likti visai nopietni garīgi pamati, kas neļauj šīs tendences uzskatīt par vienkāršu nejaušību. Vācijā Hitlera pieejas pareizībai noticēja tādi augstākās raudzes intelektuāļi kā spožais valststiesībnieks Karls Šmits, filosofs Martins Heidegers vai psihologs Karls Gustavs Jungs. Itālijā oriģinālais filosofs un estētiķis Džovanni Džentile kļūst par dedzīgu fašistu un kultūras ministru Musolīni valdībā. Acīmredzot neapmierinātība ar liberālo demokrātiju ir bijusi gana stipra, lai lielu daļu Eiropas visizcilāko prātu piesaistītu nepārprotami autoritāru un nedemokrātisku režīmu ideoloģijām.
Šīs norises nebūt nav pagājušas garām arī Latvijai. Citējot Aivaru Strangu, arī Latvijā "1934.gada 15.maijā sākās brīvībai nederīgo, nevarīgo, mazvērtības kompleksu mākto varas un revanša laiks". Taču 15.maija mentalitāti nebūt neveidoja vienīgi Ulmanis un režīma oficiālie dziesminieki. Autoritārismu un vadonību cildināja arī ļaudis, kurus par nevarīgiem vai neveiksminiekiem nosaukt būtu grūti. Miķelis Valters, intelektuālis un viens no brīvās Latvijas founding fathers, kurš vēl kara laikā tika apelējis pie cilvēku spējas brīvi kooperēties un pašiem organizēt sabiedrības dzīvi, trīsdesmito gadu sākumā sāk spriedelēt par latviešu "dabisko nepiemērotību" liberālai tautsaimniecībai un nepieciešamību pēc valsts regulētas plānveida ekonomikas. Pat pirmās brīvvalsts titulētākais filosofs, Huserla skolnieks Teodors Celms kā atvainodamies raksta, ka principā jau Ulmaņa "vadonība" nekas slikts neesot un tautai, lūk, esot vēl "jānobriest" demokrātijai. Šajā ziņā arī mēs diemžēl esam bijuši gana eiropeiski...
Valters Benjamins ir domātājs, kurš skaudri izjūt un pārdzīvo šo liberālās kultūras bojāeju. Tiesa, arī viņš bija ļāvies fascinācijai — komunisma fascinācijai. Tomēr Benjamina pieeja marksismam ir īpaša. Viņš tajā nesaskata dogmatisku un tendenciozu ideoloģiju, bet gan elastīgu veidu, kā domāt par vēsturi un kultūru. Benjamins nebūt nepieņem ortodoksāla marksisma perspektīvu, kura sabiedrību aplūko vienīgi ekonomisko attiecību gaismā. Gluži otrādi, viņu vairāk saista iespēja interpretēt Marksa vēsturisko materiālismu jūdaisma mistikas perspektīvā. Benjamina uzmanības centrā ir Eiropas pilsoniskās kultūras noriets. Kādēļ XIX gadsimta liberālā pasaules izjūta ir tik neapzināti traukusies pretī savam galam? Kā apgaismības un romantisma pasaules redzējums ir varējis novest pie stāvokļa, kad "brīvie, autonomie un racionālie" indivīdi sāk uzskatīt citus un paši sevi par precēm? Kālab privāta iedzīvošanās kāre ir kļuvusi par cilvēka vienīgo sabiedrisko instinktu? Un kāda loma šajās norisēs ir bijusi literatūrai un mākslai? Šie jautājumi nav specifiski marksistiski, lai gan Benjamins reizēm uz tiem atbild ar teoloģizēta marksisma paņēmieniem. Tie ir fundamentāli jautājumi par Eiropas modernās kultūras likteņiem, kuru nozīme Austrumeiropas jaunajām demokrātijām vēl tikai pa daļai būtu atklājama.
Lai cik intensīvi Benjaminu būtu nodarbinājušas sociālas un politiskas problēmas, viņa galvenā uzmanība tomēr ir pievērsta estētikas sfērai. Tiesa, estētiskais Benjaminam nozīmē kaut ko vairāk par daiļajām mākslām. Viņu drīzāk nodarbina estētika tās pirmatnējā, sengrieķu aisthesis nozīmē, proti, kā mācība par uztveri un sajūtām. Cilvēkam nav nekādas dabiskas uztveres. Mūsu uztveres spēja vienmēr ir vēsturiski un sociāli nosacīta, un tas ir jāņem vērā, ja vēlamies izprast norises sava laika mākslā, mūzikā un literatūrā.
Ja atsauksim atmiņā, kas raksturo starpkaru perioda Eiropas mākslu, atcerēsimies, ka šajā laikā turpina attīstīties modernisms. Kubisms, ekspresionisms, futūrisms, atonālā mūzika un tīrā abstrakcija glezniecībā pastāvēja jau pirms Pirmā pasaules kara — tagad tiem vēl pievienojas sirreālisms un konstruktīvisms. Taču šajā laikā norisinās vēl citi procesi, kuri atstās milzīgu iespaidu uz gadsimta otrās puses kultūru. Pirmkārt, līdzšinējais "avangards" kļūst par "oficiālo", sabiedrībā atzīto mākslu (to gan nevar teikt par Latviju). Otrkārt, avangarda māksla kopā ar preču masveida ražošanu pamazām sāk ietekmēt vienkāršo cilvēku ikdienas kultūru — Bauhaus dizains šeit ir spilgts piemērs. Treškārt, māksla iegūst izteikti politisku dimensiju. 
Pie šīm trim atšķirībām savu estētiku piesaista Benjamins. Viņš pievērš uzmanību ne tik daudz mākslas darba saturam vai tematikai, cik tā formai jeb mūsdienīgā valodā — medijam. Tādēļ tiek aplūkots tehnikas, jo īpaši pavairošanas tehnikas, iespaids uz mākslas uztveri. Par kādām pārmaiņām sabiedrības dzīvē liecina process, kad pār tās vizuālo uztveri sāk dominēt fotogrāfija un kino? Eiropā mākslas darba oriģinālam tradicionāli ir piemitusi aura, proti, vienreizējums, autoritāte, ilgstamība un īstums. Šīs visas īpašības, kuras mēs joprojām piedēvējam Leonardo Monai Lizai vai Purvīša Rudenim, savas saknes rod reliģijā un kultā. Turpretī attiecībā uz fotogrāfiju vai kinofilmu ir bezjēdzīgi runāt par oriģinālu — tas pastāv tikai kā kopija (vai tikai kā oriģināls?). Tiem nepiemīt aura, tāpēc mūsdienu māksla ir postauratiska. Fotogrāfijas un kino ar savu spēju mehāniski, bez cilvēka starpniecības atveidot realitāti rada tuvuma, pat taustāmas realitātes sajūtu (virtuālās realitātes atklāšana XX gadsimta beigās tādējādi tikai turpina šo Benjamina uzstādījumu). Aura turpretī prasa distanci un iedziļināšanos, un uz to modernais cilvēks ir spējīgs aizvien retāk. Kino kā XX gadsimta "svarīgākā no mākslām" veic pavisam citu sociālu funkciju. Tas saskaņā ar Benjaminu, attīsta uztveres formas, kuras no cilvēka prasa modernā, mehanizētā dzīve. Filma pieradina pie pārrāvumiem un šoka. Tā liek mums piemērot savu ķermeni un apziņu mašinērijai. Arī reklāma pieder šai kultūrai. Teksts te ir pametis grāmatu, lai nepārtraukti mūs šokētu uz ielu stūriem. Šāds teksts nav domāts lasīšanai. Reklāma ne tik daudz ietekmē mūsu prātu, cik iespiežas ķermenī un uztverē. 
Protams, arī Benjamina laikabiedri tika ievērojuši šīs jaunās masu kultūras tendences. Taču atšķirībā no Adorno vai Oldesa Hakslija, kuri tās aprakstīja nihilistiska nosodījuma perspektīvā, Benjamins iztiek bez nostalģijas un moralizēšanas. Viņu vairāk interesē turpmākās norises pasaulē, kur stilu ir aizstājusi mode, mākslu — reklāma, un skaisto ilūziju — kino "realitāte". Mehāniskā reprodukcija paver mums iespējas redzēt apkārtējo pasauli tā, kā to parasti neredzam. Skatoties uz skrienošu cilvēku vai auļojošu zirgu palēninātā filmā, mēs ieraudzīsim daudz ko tādu, ko mūsu dabiskā redze mums apslēpj. Tādēļ mehāniski reproducētā realitāte ir politiski ietekmīgs medijs — tas liek ieraudzīt to, ko ikdienā mēs labprātāk neredzētu. Fotografija vienmēr ir liecība "no nozieguma vietas" — tā atņem fotogrāfētajai realitātei tās cilvēciskuma auru. Fotoreportāža no karalauka ir ietekmīgāka par daiļrunīgu cilvēktiesību piesaukšanu. Tāpēc, pēc Benjamina domām, modernajam cilvēkam nākas dzīvot pasaulē bez auras un pārpasaulīgām atskaites sistēmām. Pasauli var ieraudzīt dažādās perspektīvās, un arī tehnoloģijas var sniegt pieeju tām. 
Vācu filosofs Hēgelis savulaik rakstīja: "Pieredze un vēsture liecina, ka cilvēki un tautas no tām neko nemācās." Pirmajā mirklī šis teikums izklausās pēc īgna skeptiķa vārdiem, kurš vīlies sava laika politikā. Tomēr šim izteikumam patiesībā ir "dubults dibens". Ja jau vēsture kaut ko liecina, tad kaut ko mēs tomēr no tās mācāmies — vismaz to, ka nemācās. Un, ja reiz nemācās, — tad varbūt pati vēsture tiek veidota un rakstīta tā, lai no tās nemācītos? Galu galā, vēsture taču apraksta pagājušo, to, kā vairs nav un ko ietekmēt nevar. Pagātne šajā nozīmē ir mirusi. Nākotni turpretī ietekmēt var, un tieši uz to mūs aicina ticība progresam. Hēgelis tādējādi iezīmē modernās Eiropas īpašo laika izjūtu. Tā dievina visu jauno un nebijušo, nešaubīgi tic neizbēgamai progresa virzībai — un vienlaikus nespēj novērst skatienu no vēstures, no kuras varbūt vēl varētu mācīties. Mēs joprojām sajūsmināmies par abstrakta iekšzemes kopprodukta pieaugumu, esam gandrīz vai pārliecināti par demokrātijas turpmāko progresu pasaulē — un tomēr saprotam, ka pagātne mūs izmisīgi uzrunā ar vēl neatbildētiem jautājumiem. 
Tieši šo vēstures izjūtu apšauba Benjamins. Tradicionālās, ierastās vēstures jēdzieni veido kaleidoskopu. Vieni un tie paši stikliņi sakārtojas ikreiz jaunā kārtībā. Turpretī Benjaminam vēsture ir citāda — tā ir sapnis. Sapņotājs gan nav indivīds kā Freidam. Sapņo pati sabiedrība. Tā sapņo reklāmu, modes, arhitektūras, rūpnīcu, veikalu, kazino un ziemas dārzu valodā, ko oficiālā vēsture lielākoties nav gribējusi saprast. Atmostoties mēs no vēstures sapņa lielākoties atceramies un skaidrojam to, kas lika mums pamosties. Pagātne nav nemitīga notikumu uzkrāšanās tukšā un abstraktā laikā. Tā drīzāk ir tēls, kurš ir izzināms vienīgi šodienas acumirklī. Vēstures rakstītājam, šim sapņu tulkam, ir jācenšas nevis pievilkt aizgājušo pie šodienas problēmām, bet gan aptvert to kā joprojām nepiepildītu cerību pilnu.
Benjamins savas pārdomas par vēsturi pieraksta 1939.gada beigās, un par to sarakstīšanas iemeslu tiek uzskatīts Ribentropa—Molotova pakts. Šo pārdomu pamatjautājums — kāda vēsture vēl ir iespējama pēc Hitlera un Staļina vienošanās? Benjamins pauž šā laika kreisā Eiropas intelektuāļa izmisumu: uz ko gan vēl ir iespējams cerēt, ja reiz fašismam ir izdevies pārvilkt savā pusē un pakļaut pat šķietami visprogresīvāko režīmu? Arī Rietumeiropas sociāldemokrātijas optimisms ir izrādījies bezgalīgi naivs un bīstams. Sapnis par progresu ir izsapņots — lai arī pamošanās ir nākusi par vēlu. Tomēr nākotnē ir iespējami arī citi sapņi un citi skaidrojumi. Lai būtu godīgs pret vēsturi, nav nemitīgi jādzīvo nomodā. Taču īsos nomoda acumirkļus tomēr nevajadzētu atvēlēt citam sapnim. 
Valters Benjamins ieiet vēsturē Pireneju robežpilsētā Portbū, ar morfija tablešu palīdzību izvēlēdamies sev ļoti ilgu sapni. Latvijā šajā laikā jau pilnā sparā plosās Baigais gads. Asja Lācis ir nometināta nometnē Kazahstānā. Benjamina brālis Georgs ir ieslodzīts koncentrācijas nometnē un vēlāk iet bojā Malthauzenas gāzes kamerā. Parīzē Elizejas laukos, bravūrīgi fotografējas vācu zaldāti. Eiropa ir kļuvusi par tuksnesi. Savu atbaidošo varu izrāda totalitārisms — režīms, kurš cenšas iztikt bez neatkarīgiem, prasmīgiem un poētiski apdāvinātiem brīvdomātājiem. Iespējams, bez tādiem varam censties iztikt arī mēs. Taču, ja ne, tad ir lasāms un sapņojams Benjamins.
***
Ivars Ijabs, LU Politikas zinātnes nodaļa. Šogad viņa tulkojumā iznākušas ne tikai Benjamina Iluminācijas, bet arī Nīčes Traģēdijas dzimšana no mūzikas gara

Izstādes
Maija Rudovska,  NRA  09/19/05
- Galerijā Lita šodien plkst. 18.00 tiks atklāta jaunās gleznotājas Anitas Arbidānes darbu izstāde Vasaras skati. Anita studē Latvijas Mākslas akadēmijas glezniecības nodaļā, un personālizstāde uzskatāma par nopietnu pieteikumu profesionālajā lauciņā. 
- Galerijā Mākslas dārzs šodien tiek atklāta Ievas Vēveres izstāde Porcelāna trauki. Ekspozīcija piedāvā sievišķīgi romantisku skatījumu – tas spilgti izpaužas graciozās porcelāna vāzēs ar ziedu motīviem, kuras tapušas roku darba rezultātā. 
- Liepājā, Karostā, aplūkojama izstāde Fotogrāfija sastopas ar glezniecību Karostā. Melnbaltās fotogrāfijas, zīmējumi un akrilā darinātas lielformāta gleznas atspoguļo tēmu Ostas, kuģi un daudz ūdens. Izstāde ir vācu fotogrāfa Olafa Šlotes, Brēmenes mākslinieku grupas Blaumeier–Atelier un desmit Latvijas mākslinieku sadarbības rezultāts. 
- Valmierā, galerijā Laipa, apskatāma gleznotāja Jura Bindemaņa (1952) personālizstāde. Mākslinieks izstādēs piedalās jau kopš 1976. gada, bet viņa darbi reti bijuši redzami publiski. Gleznotājs pievērsies galvenokārt klusajai dabai un ainavai. Ekspozīcija ataino pēdējo 20 gadu laikā paveikto, tajā skaitā 80. gados hiperreālisma ietekmē tapušos darbus.
- Šoruden Pedvāles brīvdabas mākslas muzejā apskatāmas divas jaunas izstādes: krodziņā Dāre izstādīta igauņu mākslinieka Andrusa Joonasa gleznu izstāde 21. gadsimta mīlas stāsts. Darbi tapuši šīs vasaras laikā un ataino pasaku tēlus, kurus mākslinieks atradis un iepazinis Pedvāles parka ainavā. Vienā no Briņķpedvāles muižas ēkām aplūkojama Lauras Feldbergas objektu un grafikas darbu izstāde Dažādi. Izcilajai māksliniecei Džemmai Skulmei – 80
Santa Raita,  NRA  09/20/05    Šodien apaļa jubileja māksliniecei Džemmai Skulmei! Apsveiktgribētāji mājās mākslinieci šodien gan nesastaps – Neatkarīgā jau informēja, ka jubilāre devusies divu nedēļu ceļojumā uz Ameriku.
Džemma Skulme viesības dzimšanas dienā nerīko jau vairāk nekā divdesmit gadu. Ja nu vienīgi Ziemassvētkos, un tad arī – tikai mājiniekiem, saviem tuvajiem un mīļajiem cilvēkiem. "Man tas vairs nepiestāv, gribu mieru un klusumu," saka jubilāre un, satikta īsi pirms prombraukšanas, stāsta: Ņujorkas priekšpilsētā Grētnekā dzīvo gan viņas māsīca, ar kuru abas kopā uzaugušas, gan viņas vecākais mazdēls, jau trīsdesmitgadnieks, kurš Amerikā dzīvo jau desmit gadu un studē inženierzinības. "Viņš ir traks uz autoralliju un sapņo kļūt par Amerikas čempionu," smaida māksliniece un stāsta, ka iepriekšējoreiz Amerikā bijusi pirms diviem gadiem. "Aizbraucu ik pa laikam: paskatos, kas jauns muzejos un galerijās. Aizeju uz operu, uz kādu lielu koncertu. Tur redzu citus finansiālos griestus, pilnīgi citu publiku. Lai gan... patiesībā mēs, īstie mākslas draugi, visā pasaulē esam ļoti līdzīgi. Var redzēt, kam dominē garīgās intereses." Grāmatas
Arno Jundze,  NRA  09/22/05
Aldis Krišjānis Vīna pasaules rokasgrāmata, Jumava, 2005
Lai gan visu par vīnu pateikt nav iespējams, tomēr Aldim Krišjānim Vīna pasaules rokasgrāmatā izdevies pasacīt gana daudz. Vismaz tik, lai lasītājs bez grūtībām saprastu, kas ir kas, un bez bēdu dotos uz tuvāko lielveikalu pirkt vīnu ne vairs kā labticīgs analfabēts, kas pamests kļūdainā latviešu valodā drukātu skaidrojošu zīmīšu varā, bet gan eksperts, kurš zina, ko nozīmē noslēpumainais Petit chablis vai Vintage. Informācija rokasgrāmatā sakārtota loģiski un pārskatāmi, sākot ar jebkura vīna pircējam svarīgāko – skaidrojumu par to, ko mēs varam izlasīt uz pudeles etiķetes. Tekstā ik pa brīdim atrodamas arī nelielas, ļoti noderīgas vārdnīciņas, dažādi faktu apkopojumi, kas var palīdzēt, izvēloties īsto vīnu, to pasniedzot, glabājot un, protams, baudot.
Jānis Rainis Antaūen, Rigo, 2005
Lai gan rādās, ka Pliekšāna kungs savā 140. jubilejā nav izpelnījies kādu īpašu un sev atbilstošu pagodinājumu – apsveikumi dzejnieka dzimšanas dienā tomēr nav izpalikuši. Rīgas esperantisti laiduši klajā viņa darbu krājumu esperanto valodā – tajā atrodami dzejoļi, aforismi un neliels pēcvārds, kurā skaidrā esperanto valodā rakstīts "Rainis (en vera nomo Jānis Pliekšāns; (1865– 1929) estas unu el la plej rimarkindaj latvaj literaturistoj, eminenta poeto kaj dramverkisto". Izdevums noderēs ne vien esperanto cienītājiem, bet arī grāmatu kolekcionāriem.
Kristofs Ransmairs Pēdējā pasaule. Tulkojusi Māra Poļakova. Jumava, 2005
Apgādā Jumava šopavasar iesāktajā sērijā Modernais romāns izdots austriešu rakstnieka Kristofa Ransmaira romāns Pēdējā pasaule. Oriģinālā darbs iznāca 1988. gadā un nodrošināja tā autoram pasaules slavu. Par romānu savulaik atzinīgi izteikusies pat teicamas literatūras pārsātinātā franču kritika – labus vārdus Pēdējai pasaulei veltījis arī skandalozais indiešu izcelsmes rakstnieks Salmans Rušdi.
Harija Potera IQ 3, Jumava, 2005
Darbiņš zinātājiem un savējiem, kuru diezin vai spēs saprast kāds, kas nejūsmo par veco labo Hariju Poteru. Āķīgi testi un viltīgi formulēti jautājumi – nepārzinot oriģinālu, uz tiem atbildēt nav iespējams.
Sūzana Džefersa Baidies un tomēr rīkojies! Tulkojis Mārtiņš Pomahs, Arka, 2005 
Mūsdienu pasaule nav iedomājama bez bailēm – ne tām lielajām, globālajām, bet mazajām, kaitinošajām, katram indivīdam piemītošajām. Bailes no publiskas uzstāšanās, bailes no pārmaiņām, bailes uzņemties atbildību un tā bez gala... Sūzanas Džefersas grāmata sniedz padomus, kā pārvarēt dažādas stresa situācijas un uzveikt nepatīkamo kņudinošo sajūtu pakrūtē.
Bilžu mīklas, Jumava, 2005
Grāmatiņa pašiem mazākajiem – leģendārās mākslinieces Margaritas Stārastes ilustrācijas, zīmējumiem mīklas piemeklējusi Dace Īviņa.
Nodibina Baltu valodu padomi 
LETA  09/22/05     Šodien Kauņā Vitauta Dižā universitātē, klātesot Latvijas un Lietuvas prezidentiem, tika nodibināta Baltu valodu padome, aģentūru LETA informēja Valsts prezidentes Preses dienests.
Baltu valodu padome tapusi sadarbojoties Latvijas un Lietuvas valodu komisijām. Padome kalpos kā instruments vienīgo baltu - latviešu un lietuviešu - kultūras un valodas saglabāšanai un tālākai attīstībai.
Šodien uzrunājot Latvijas un Lietuvas foruma Pirmo kongresu, Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga uzsvēra, ka ir būtiski vēsturiski ciešo baltu vienotību un sadarbību turpināt arī šajā gadsimtā.
"Tāpat kā katrā ģimenē pastāv zināma konkurence starp bērniem par vecāku uzmanību un mīlestību, tā arī starp kaimiņu tautām bieži vien ir jūtama konkurence, taču būtiskākais - piederība baltu identitātei ir tā, kas vienos latviešu un lietuviešus arī nākotnē," pauda prezidente.
Vīķe-Freiberga pēc kongresa atklāšanas žurnālistiem sacīja, ka ideja par ciešāku abu valstu tautu sadarbību ir bijis biežs temats Latvijas un Lietuvas prezidentu sarunās. Viņa pauda prieku, ka šodien ir nākusi klajā latviešu-lietuviešu vārdnīca un ir nodibināta Baltu valodu padome, kā arī iecerēti citi cieši sadarbības projekti.
Kā atzīmēja Vīķe-Freiberga, baltu vienotība nozīmē ne tikai sadarbību humanitārajā sfērā. Viņa aicināja arī Latvijas un Lietuvas eksakto zinātņu pārstāvjus sadarboties, tajā skaitā gēnu izpētes jomā, kas ir būtisks avots informācijai par baltu tautām. 

Citādā ziņā...

Lielupē pie Jelgavas slāpst zivis 
LETA  09/19/05     Šonakt un no rīta Lielupē pie Jelgavas novērota zivju un vēžu slāpšana, bet pašlaik, mainoties vēja virzienam, situācija strauji uzlabojas, aģentūru LETA informēja Jelgavas reģionālās Vides pārvaldes direktors Hardijs Verbelis.
Radušos situāciju Verbelis skaidroja ar dabas apstākļiem - ar ilgo un silto vasaru, līdz ar to ūdens upē joprojām esot silts. Lielupes posmā pretī Jelgavas cukurfabrikai upes ūdens ir gandrīz stāvošs un, pūšot ziemeļu vējam, skābekļa daudzums ir samazinājies gandrīz līdz nulles līmenim, kas varēja izraisīt zivju slāpšanu.
Vides pārvaldes darbinieki, vērojot upi, secinājuši, ka patlaban situācija strauji uzlabojoties, jo ir mainījies vēja virziens - tagad pūš dienvidrietumu vējš. Beigtu zivju esot maz, bet mazās zivis un vēži pulcējoties pie krasta un pastiprināti elpojot. Ir cerības, ka slāpstošās zivis atdzīvosies.
Vides pārvaldes direktors arī pieļāva iespēju, ka pie skābekļa daudzuma samazināšanās ir vainojami AS "Jelgavas cukurfabrika" notekūdeņi. Uzņēmums pagājušajā nedēļa sācis jauno cukurbiešu pārstrādes sezonu. Kamēr nav gatavi analīžu rezultāti, Verbelis iespējamo cukurfabrikas radīto piesārņojumu min tikai kā vienu no iemesliem. Līdzīga zivju slāpšana Lielupē neilgi pēc jaunās pārstrādes sezonas pēdējo reizi bija novērota 2002.gadā. 

Desmit procenti hokeja biļešu – amatpersonām
Agris Blūmfelds,  NRA  09/22/05    Lielākā daļa Latvijas hokeja izlases karstāko atbalstītāju biļešu trūkuma dēļ netiks uz savas valstsvienības spēlēm 2006. gada pasaules čempionātā Rīgā. Saeimas deputāti un citu valsts struktūru pārstāvji hokeju skatīsies klātienē. 
Ierēdniecības aparāts jau laikus čempionāta izpilddirekcijā rezervējis biļetes. Valsts un pašvaldības iestāžu darbinieki drīkstējuši rezervēt biļetes čempionātam, jo pašvaldības, ministrijas un to struktūrvienības ir juridiskas personas. Izpilddirekcijas pārstāve Vita Savicka stāsta, ka no visu rezervēto biļešu skaita valsts iestāžu darbinieki aizrunājuši desmit procentus. Pēc Neatkarīgās rīcībā esošas informācijas, juridiskām personām pārdots 3000–5000 biļešu uz vienu spēli, tā ka amatpersonu būs pilnas tribīnes. Lai arī V. Savicka apgalvo, ka uz hokeju biļetes pasūtījuši pārsvarā ierindas ierēdņi, uz spēlēm dosies arī valsts varas augšgals – Saeimas deputāti. Deputātiem gan atšķirībā no fanu klubu biedriem nebija jāstāv garās rindās pēc biļetēm, jo Saeimas kanceleja rezervējusi 50 biļešu komplektus – 150 biļetes uz pirmajām trim Latvijas spēlēm. "Tā bija Saeimas kancelejas iniciatīva," saka Saeimas preses dienesta vadītāja Inese Auniņa, konkrētu personu vārdus, kuras izdomāja pasūtīt biļetes, nenosaucot. Saeimas kanceleja iegādājusies juridiskām personām paredzēto biļešu komplektus, un deputātiem biļetes būs jāpērk. 30 biļetes saņems prezidijs, 30 – Saeimas kancelejas darbinieki, bet 90 biļetes – deputāti.
Latvijas Neatkarīgās televīzijas raidījums 900 sekundes ziņoja, ka dažās frakcijās notikušas biļešu izlozes, jo visiem biļešu nepietiek. Valsts kanceleja, atšķirībā no Saeimas kancelejas, nav iegādājusies ministriem un ierēdņiem biļetes uz čempionātu. 
Neatkarīgā jau rakstīja, ka biļetes uz čempionātu tiek pārdotas paketēs, tas nozīmē, ka katras biļetes īpašnieks varēs noskatīties divas vai trīs spēles, kas notiek vienā dienā. Paketēs netiek pārdotas biļetes uz pusfināla spēlēm. Uz finālspēli biļetes pārdos vienā paketē ar spēli, kurā tiks noskaidrots bronzas medaļu ieguvējs. Paketēs netiek pārdotas arī stāvvietu biļetes. Vienas biļetes cena ir no pieciem līdz 123 latiem. Biļetes uz Latvijas izlases spēlēm 2006. gada pasaules hokeja čempionātā tika pārdotas pusotras stundas laikā kopš to tirdzniecības sākuma un tagad dabūjamas tikai no spekulantiem.

L a i k s 
joprojām ir ļoti mainīgs – 
vienu dienu līst, nākamajā spīd 
saulīte, brīžiem pūš brāzmains vējš, 
bet brīžiem  ir pilnīgs bezvējš... Lapas 
koku zaros kļūst arvien krāsainākas, un 
lapu paklājs zem mūsu kājām kļūst ar-
vien biezāks. Bet termometra stabiņš 
arvien vairāk slīd uz leju un nak-
tīs jau ir bijušas pirmās 
salnas...
Anda Jansone,  trešdien, 21. septembrī