K a s   j a u n s   L a t v i j ā ? 
Nr. 395: 2005. g. 30. aprīlis - 5. maijs 

Eiropas savienībā un visā pasaulē...

Pabriks joprojām cer, ka izdosies parakstīt robežlīgumu ar Krieviju 
LETA  04/30/05     Latvijas ārlietu ministrs Artis Pabriks (TP) joprojām cer, ka tuvākajā laikā izdosies parakstīt robežlīgumu ar Krieviju, uzsverot, ka Latvija kaimiņvalstij neizvirza nekādas teritoriālas pretenzijas.
Pabriks uzsvēra, ka pašlaik joprojām pastāv vēsturiska iespēja starp abām valstīm parakstīt robežlīgumu, kam Latvija gatavojās septiņus gadus. Pēc politiķa teiktā, abu valstu attiecības ir jāveido soli pa soliem, un robežlīgums būtu viens šāds solis uz priekšu.
Kā aģentūru LETA informēja ministra preses sekretāre Dagnija Stuķēna, Rīgas Juridiskajā augstskolā uzstājoties forumā "Hitlera-Staļina pakts šodien: tiesiskās sekas un atbildība", Pabriks pievērsās Latvijas un Krievijas attiecību jautājumiem.
Skaidrojot, kāpēc Latvijas valdība robežlīgumam nolēma pievienot vienpusīgu deklarāciju, kurā tiek izklāstīta nostāja vēstures jautājumos, Pabriks uzsvēra, ka Latvija ir ne vien demokrātiska, bet arī tiesiska valsts, tāpēc robežlīgums ir jāparaksta saskaņā ar likumiem un sirdsapziņu, ko arī palīdzot veikt minētais paskaidrojošais dokuments.
Ministrs atkārtoti uzsvēra, ka nesaskata iespējas parakstīt robežlīgumu, atsakoties no vienpusējās deklarācijas. Pabriks uzskata, ka deklarācija tikai norāda uz abu valstu atšķirīgo izpratni par vēstures jautājumiem, un to nekādā ziņā nevar uzskatīt par teritoriālu pretenziju izvirzīšanu. "Mēs neuzturam spēkā teritoriālas pretenzijas un respektējam faktisko robežu," izteicies politiķis.
Pēc Pabrika domām, kamēr abas valstis nebūs sēdušas pie sarunu galda un panākušas vienotu izpratni par vēsturi, Latvija nevar atteikties no vienpusēja šī jautājuma skaidrojuma, "nevar atteikties no vēsturiskā taisnīguma principa".
Pievēršoties diskusijām par veidu, kā Latvijas valdība ir iecerējusi parakstīt robežlīgumu, proti - pievienojot tam vienpusēju skaidrojošo deklarāciju, Pabriks uzsvēra, - politiķiem ir jāatceras, ka, stājoties amatā, viņi sola būt uzticīgi Satversmei.
Kā aģentūrai LETA stāstīja Stuķēna, Pabrikam šajās dienās ir bijušas sarunas ar vairākām ārvalstu amatpersonām - Eiropas Savienības (ES) ārlietu komisāri Benitu Ferero-Valdneri, ES ārējās un drošības politikas koordinatoru Havjeru Solanu, ES prezidējošās valsts Luksemburgas ārlietu ministru, Latvijā rezidējošajiem lielvalstu vēstniekiem, skaidrojot valdības lēmumu par vienpusējo deklarāciju.
Pēc Stuķēnas vārdiem, minētās amatpersonas paužot sapratni par Latvijas valdības lēmumu un īpašas bažas par to, ka robežlīguma parakstīšana varētu izgāzties, nepaužot. Savukārt Latvijas puse uzsverot cerību, ka līgums tomēr tiks parakstīts.
Vakar Pabrikam bijusi saruna arī ar Krievijas ārlietu ministru Sergeju Lavrovu, pēc kuras abas puses palikušas savās pozīcijās. Ārlietu resors tagad no Krievijas gaida oficiāli piekrišanu vai atteikumu parakstīt robežlīgumu. 

Prezidente: deklarācija nāca nelaikā
Agnese Margēviča,  04/30/05     ES neiejaukšoties Latvijas–Krievijas robežlīguma problēmas risināšanā Valsts prezidente uzskata, ka Latvijas–Krievijas robežlīgumu skaidrojošo vienpusējo deklarāciju nevajadzēja pieņemt pirms līguma parakstīšanas. 
Šī nostāja nemainīja valdības lēmumu neatteikties no deklarācijas, kā to prasa Krievija. No ārlietu ministra un premjera paustā noprotams, ka Latvijas vienīgā taktika centienos panākt robežlīguma parakstīšanu 10. maijā būs skaidrošanas darbs. Savukārt ES vakar norādīja, ka neiejauksies Latvijas un Krievijas robežlīguma problēmas risināšanā. 
Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga piektdien uzsvēra, ka valdībai jāuzņemas politiska atbildība par izveidojušos situāciju, kā arī jācenšas Krievijai un Latvijas sabiedrotajiem skaidrot deklarācijas patieso nozīmi. "Ārlietu ministrijas uzdevums ir skaidrot deklarācijas nolūku un nozīmi gan Krievijai, gan sabiedrotajiem un draugiem Eiropas Savienībā un NATO aliansē, kurus arī interesē, lai Latvijai ar Krieviju būtu skaidri definēta robeža," uzsvēra V. Vīķe-Freiberga. Uz Neatkarīgās jautājumu, vai skaidrošanas darbs nav novēlots, prezidente norādīja: "Tur ir nepieciešami divi partneri – viens, kas skaidro, un otrs, kas saprot. Tas ir dialogs." V. Vīķe-Freiberga piektdien, nākamajā rītā pēc Krievijas noraidošā paziņojuma, neplānoti tikās ar ārlietu ministru Arti Pabriku (Tautas partija). Ministrs skaidroja, ka abi pārrunājuši, "kādā veidā paskaidrot vēl tiem, kas nesaprot, ko nozīmē deklarācija". Intervijā Latvijas radio prezidente piektdien uzsvēra, ka robežlīgums nepieciešams arī Latvijai, ja tā vēlas pievienoties Šengenas līguma valstīm. "Mēs varam samierināties un dabūt demarķētu robežu bez Abrenes, kas ļauj mums kontrolēt savu robežu, pievienoties Šengenas telpai bez sarežģījumiem, vai arī mēs varam gaidīt, līdz Krievija kļūs balta, pūkaina [..] un mīlestībā pret Latviju Abreni atdos mums atpakaļ. Trešais variants ir, ka mēs [..] ar varu atkarojam to," V. Vīķes-Freibergas teikto atreferē ziņu aģentūra LETA. 
To, ka deklarācija un tās sekas ir valdības atbildība, atzīst arī A. Pabriks, kas pēc piektdienas rītā notikušās telefonsarunas ar savu Krievijas kolēģi Sergeju Lavrovu bija spiests atzīt par iespējamu situāciju, ka robežlīgums 10. maijā netiks parakstīts. Tomēr tas, kā arī prezidentes atšķirīgais viedoklis nav mainījis ārlietu ministra un premjera Aigara Kalvīša (TP) nostāju neatteikties no Krievijai netīkamās deklarācijas, kura, pēc premjera teiktā, ir koalīcijas partiju kopīga lēmuma rezultāts. 
Latvijas ārlietu ministram piektdien no rīta bijusi telefonsaruna ar Krievijas kolēģi S. Lavrovu, kuras laikā A. Pabriks centies skaidrot, ka deklarācija ir vienpusējs dokuments un tā nolūks nav izvirzīt teritoriālas pretenzijas pret Krieviju. S. Lavrovs uz to atbildējis, ka "viņa juristi domā citādi". Plašāk A. Pabriks telefonsarunas saturu neatklāja. Jautāts, vai robežlīgums 10. maijā netiks parakstīts, ārlietu ministrs atbildēja: "Tāda iespējamība pastāv."
Tomēr premjers un ārlietu ministrs vienprātīgi pauž, ka deklarācija bija jāpieņem un, kā Neatkarīgajai uzsvēra A. Kalvītis, tieši pirms, nevis pēc robežlīguma parakstīšanas. Savukārt no prezidentes teiktā var noprast, ka, viņasprāt, deklarāciju prātīgāk bija pieņemt pēc līguma parakstīšanas. Prezidente nenoliedz deklarācijas iespējamu nepieciešamību, tomēr kritizē lēmumu to pieņemt šobrīd. "Jautājums ir arī par brīdi. Neesmu pārliecināta, ka bija nepieciešams deklarācijai parādīties pirms līguma parakstīšanas," uzsvēra prezidente. "Es neredzu iespēju parakstīt robežlīgumu, paralēli neskaidrojot savu izpratni par to," tūlīt pēc tikšanās ar prezidenti piektdien paziņoja A. Pabriks. Taujāts, vai izpildvaras un prezidentes viedokļi šajā ārpolitiski svarīgajā jautājumā atšķiras, ministrs norādīja: "Nav atšķirīgu viedokļu par mērķiem." Proti, par to, ka robežlīgums jāparaksta. 
Norobežoties no radušās situācijas vakar centās Latvijas Pirmā partija (LPP), kuras priekšsēdētājs Juris Lujāns aicināja par katru centu censties panākt robežlīguma parakstīšanu, to neaizkavējot ar kādām prasībām pret Krieviju. Zaļo un zemnieku savienība (ZZS), atzīstot situācijas sarežģītību, tomēr solīja nepamest premjera partiju TP kā vienīgo atbildīgo. Jaunais laiks (JL) pauda viennozīmīgu atbalstu valdības pozīcijai un deklarācijai. LPP priekšsēdētāja pozīcija esot, ka "no deklarācijas nav obligāti jāatsakās, tomēr prioritārs ir robežlīgums, bet, ja ir citi risinājumi, kā to panākt bez atteikšanās no deklarācijas, tad – lūdzu", Neatkarīgajai skaidroja LPP preses pārstāvis Edgars Vaikulis. 
JL Saeimas frakcijas priekšsēdētājs Kārlis Šadurskis uzskata, ka "valdība visu ir izdarījusi perfekti". "No juridiskās tehnikas viedokļa deklarāciju varēja pieņemt Saeima, ratificējot jau parakstītu līgumu, jo tas stājas spēkā tikai tad, kad notiek apmainīšanās ar ratifikācijas grāmatām, bet no atvērtas un godīgas politikas pozīcijām Latvijai, parakstot līgumu, otrai pusei bija jāpasaka, ko patiesībā ar līgumu domā," norādīja JL politiķis. Lēmums par robežlīguma problēmas atrisinājumu būs vēsturisks, norādīja ZZS Saeimas frakcijas priekšsēdētājs Augusts Brigmanis. "Mēs esam dilemmas priekšā – robežlīgums ir jāparaksta, bet, nolemjot nelikt galdā deklarāciju, mēs atsakāmies runāt par savām likteņgaitām, bezmaz atsakāmies no savas vēstures. Bet arī robežlīgums mums ir likteņa pavērsiens," situācijas sarežģītību atzina ZZS politiķis.

Valdība deklarāciju skaidro novēloti, prezidente apšauba tās nepieciešamību 
Gunta Sloga, Sanita Jemberga Briselē,  Diena  04/30/05     Augot neziņai par to, vai Latvijas vienpusējais paziņojums kļūs par šķērsli robežlīguma parakstīšanai ar Krieviju, valdība piektdien paziņoja, ka tās deklarācija neizvirza teritoriālas prasības kaimiņvalstij, un atgādināja gatavību parakstīt robežvienošanos. Tikmēr Krievijai izvēršot plašu sava viedokļa propagandu, arī Latvijas valdība beidzot ķērās pie savu ES un ASV partneru informēšanas par radušos situāciju, taču, kā atzina Dienas aptaujātie eksperti, darīja to novēloti. Situāciju vēl vairāk sarežģīja fakts, ka valdība nespēj rast vienotu nostāju ar Valsts prezidenti Vairu Vīķi–Freibergu, kas, pēc diplomātu domām, šādā situācijā nāk par labu Krievijas, ne Latvijas interesēm.
Eiropas Savienības (ES) izpildvara piektdien pauda cerību, ka Latvijas premjera paziņojums par teritoriālu pretenziju neizvirzīšanu Krievijai saistībā ar robežlīgumam pievienoto deklarāciju padarīs iespējamu tā parakstīšanu pirms 10.maijā gaidāmās ES un Krievijas galotņu sanāksmes. 
"Premjerministra paziņojums izskaidro Latvijas nostāju. Es ceru, ka tas padara iespējamu robežlīguma parakstīšanu pirms 10.maija," paziņoja ES ārlietu komisāre Benita Ferēro–Valdnere. Telefonsarunā ar ārlietu ministru Arti Pabriku (TP) viņa sacījusi — ja Latvijai neizdosies parakstīt robežlīgumu ar Krieviju tagad, tā to var izdarīt nākamreiz. 
Mazāk sekmīga bija A.Pabrika telefonsaruna ar Krievijas ārlietu ministru Sergeju Lavrovu — abi palikuši pie iepriekšējās nostājas. Viņi gan vienojušies turpināt konsultācijas, nav arī atliktas robežlīguma parakstīšanas sagatavošanas procedūras.
A.Pabriks Dienai sacīja, ka par valdības nostāju informējis vairāku ES valstu diplomātus un ārlietu ministrus, arī ASV vēstnieci Latvijā Ketrinu Todu Beiliju. ASV diplomāti gan piektdien atturējās no jebkādiem komentāriem par šo jautājumu, ļaujot noprast, ka pagaidām negrasās iejaukties Latvijas un Krievijas domstarpībās.
Iesaistīties Latvijas valdības pūliņos risināt šo jautājumu piektdien nevēlējās arī V.Vīķe–Freiberga. Kā pavēstīja viņas preses sekretāre Aiva Rozenberga, robežlīgums ir valdības kompetence un tai arī tagad ir politiskā atbildība par šī jautājuma tālāko virzību. To prezidente piektdien pateica arī A.Pabrikam. Intervijā LTV V.Vīķe–Freiberga sacīja, ka nav pārliecināta par to, ka bija nepieciešams nākt klajā ar šādu deklarāciju pirms robežlīguma parakstīšanas. "Šis līgums ir demarkācija, tas nepieciešams, lai mēs varētu pilnīgi precīzi un nepārprotami noteikt savu robežu, tas atstās iespaidu uz mūsu vēlmi pievienoties Šengenas teritorijai," Latvijas radio sacīja prezidente.
Tikmēr Dienas aptaujātie eksperti uzsvēra, ka šai bija jābūt reizei, kad visi ārpolitikas veidotāji pauž vienotu nostāju. Eiropas Parlamenta deputāts un bijušais ārlietu ministrs Georgs Andrejevs uzskata — ja prezidentei bija iebildumi pret valdības rīcību, tos varēja izteikt aiz slēgtām durvīm, ne atklāti. "Krievija ir pirmā, kas uztvēra šīs nesaskaņas. Tā redz, ka ir domu dalīšanās starp valdību, politiskajiem spēkiem un prezidenti. Ja ārpolitikā nav vienotības, tad kas tā par lietu?" jautā G.Andrejevs.
Bijusī ārlietu ministre Sandra Kalniete noraidīja iespēju, ka Latvijas valdība būtu varējusi rīkoties citādi, kā vien neizplatīt deklarāciju. Viņasprāt, ir jānogaida, jo Krievija vēl oficiāli nav darījusi zināmu, ka robežlīgums netiks parakstīts. Arī avoti Ārlietu ministrijā uzsvēra — Latvija pagaidām atturēsies no pārsteidzošiem soļiem, jo iespējas parakstīt līgumu nav zudušas. Vēsturnieks Aivars Stranga pieļāva, ka valdībai var pārmest vienu — tai būtu bijis aktīvāk jāinformē savi partneri rietumos. Tam piekrita arī kāds Latvijas diplomāts, kas nevēlējās minēt savu vārdu.
EK piektdien nepārprotami lika saprast, ka negrasās būt par vidutāju saspringtajā situācijā. "Mēs to uzskatām par divpusējo attiecību jautājumu un ļoti ceram, ka abas puses varēs atrast abpusēju risinājumu (..) Mēs neesam piedalījušies sarunās par šī līguma saturu, un mēs neesam vidutāji, tas ir divpusējs jautājums," presei sacīja ES ārlietu komisāres pārstāve Emma Udvina.
To nemainot arī fakts, ka līdz ar paziņojumu par robežlīguma neparakstīšanu, kamēr Latvija neatteiksies no deklarācijas, telefonsarunās Krievijas ārlietu ministrs S.Lavrovs savu nostāju darīja zināmu ASV valsts sekretārei Kondolīzai Raisai un B.Ferēro–Valdnerei. "Nav nekāds retums, ka laikā, kad divas puses mēģina atrast risinājumu, tās informē arī citus savus partnerus. Taču tas neko nemaina faktā, ka lēmums ir jāpieņem iesaistītajām pusēm," sacīja E.Udvina, piebilstot, ka S.Lavrovam ar B.Ferēro–Valdneri bijusi "privāta saruna", tāpēc sīkākas ziņas par tās saturu nesniegs. 
Rūkot Latvijas izredzēm, uz robežlīguma parakstīšanu Maskavā 10.maijā piektdien joprojām cerēja Igaunija. Kā atzina Igaunijas Ārlietu ministrijas preses sekretāre Ehtele Haliste, pagaidām gan vēl nav saņemts oficiāls Krievijas uzaicinājums ierasties Maskavā parakstīt robežlīgumu. 
Igaunija uzsver, ka tai atšķirībā no Latvijas nav nekādu problēma. Tā neizvirza Krievijai nekādas prasības, un līguma parakstīšana Tallinai neļauj nonākt pretrunā ar valsts konstitūciju. Tajā noteikts, ka valsts robežas nosaka Tartu miera līgums un citas starptautiskās vienošanās. Jauno robežlīgumu ar Krieviju varot attiecināt uz šīm starptautiskajām vienošanām. Līdzīgi kā Latvijas un Krievijas 1920.gada miera vienošanās, arī Tartu līgums lika pamatus Tallinas un Maskavas attiecībām, kā arī noteica abu valstu robežas, kas pēc okupācijas mainījās par labu pēdējiem.
***
Kā būtu jārīkojas valdībai
Georgs Andrejevs, Eiropas Parlamenta deputāts:
Mēs esam atzinuši, ka mums ir problēma, ko gribam risināt, un, ja mēs nedarītu un izliktos, ka tās nav, nākotnē šādas iespējas vairs nebūtu. Šī mums ir pēdējā iespēja to pateikt, un nākamās paaudzes mums varētu pārmest, ja mēs to nedarītu. Valdības pateiktais nekādā veidā neiespaido šā līguma noslēgšanu. Mums nebija cita ceļa un tagad pie tā arī jāpaliek. Ja šāda problēma skartu kādu lielo ES valsti, tā nerēķinātos ar to, ko saka Eiropas Savienība. Latvijai ir savas nacionālās intereses, ES ir nacionālu valstu apvienība. Mūs par to nevar izslēgt. Mēs arī neizjaucam līguma noslēgšanu, un to nevar saistīt ar kāda nepatiku par to, ka mēs prasām, lai atzīst okupāciju. Mēs tikai vēlamies ar Krievijai juridiski nesaistošu dokumentu pieteikt savas prasības nākotnei.
Ineta Ziemele, Rīgas Juridiskās augstskolas un Lundas universitātes profesore:
Mēs negraujam robežlīguma parakstīšanas procesu, mēs to gribam darīt, un deklarācija Krievijai nemaz nav saistoša. Krievijas reakcija arī parāda manis jau iepriekš paredzēto, ka tā atšķirībā no Latvijas robežlīgumu neskata vien kā tehnisku vienošanos. Mums nav jāatsauc sava deklarācija, jo tā netraucē līguma parakstīšanu. Tas nav jautājums par robežas funkcionēšanu, tas ir cita līmeņa jautājums. Ja mēs atkāptos no deklarācijas, mums būtu tiesiskas problēmas. Pretējā gadījumā mēs nonāktu pretrunās ar Satversmi, un saskaņā ar to par valsts teritoriju nevarētu lemt neviens cits kā tauta nobalsošanā. Neviens Latviju nevar piespiest atteikties no savām tiesībām. 
Aivars Stranga, vēsturnieks:
Būdams vēsturnieks, uzskatu, ka mēs nedrīkstam aizmirst vairākas lietas — 1920.gada miera līgumu, abas okupācijas un holokaustu. Protams, ir jautājums, kā savienot vēsturisko taisnīgumu ar mūsdienu diplomātisko realitāti. Taču ir skaidrs, ka mums ir jāsaglabā kontinuitāte. Mēs nevaram pieļaut, ka mūs [Krievija] iejauc disputā par to, vai esam jauna valsts. Iespējams, taktiski pareizāk būtu bijis, ja vispirms mēs par deklarāciju būtu informējuši ES un ASV. Iespējams, būtu bijis arī labāk nogaidīt un deklarāciju pievienot līgumam, to ratificējot parlamentā. Taču pēc būtības tas neko nemainītu — Krievijas Valsts dome, visticamāk, nogaidītu, lai līgumu ratificē Latvijas parlaments, un tad vienošanos līdz ar deklarāciju neratificētu. Tādēļ es citu izeju neredzu, ja vien mēs nevēlējāmies atteikties no savas leģitimitātes. Šis valdības solis tikai uzplēsa rētu, kas agrāk vai vēlāk būtu atvērusies.
Sandra Kalniete, diplomāte:
Mums jānogaida, kas notiks. Pagaidām no Krievijas nav saņemts oficiāls paziņojums, ka tā neparakstīs robežlīgumu — ir jānāk oficiālajai pozīcijai no Ārlietu ministrijas vai valsts prezidenta puses. Tikai tad varēs spriest, kā rīkoties. Mēs taču neesam atteikušies no robežlīguma parakstīšanas. Mēs dzīvojam saskaņā ar Latvijas interesēm, ne ar savu partneru pieņēmumiem par to, kas ir ērti un pareizi. Mums nevajag izpatikt citiem skatījumiem. Es neredzu, kādā veidā mēs būtu pārkāpuši Krievijai dotos solījumus.

Latvija pievienojas Eiropas Valūtas maiņas kursa mehānismam  
LETA--REUTERS  04/30/05     Piektdien Latvija kopā ar vēl divām Eiropas Savienības (ES) jaunajām dalībvalstīm - Kipru un Maltu - pievienojās Valūtas maiņas kursa mehānismam (ERM-2), kas ir būtiskākais solis, lai pēc diviem gadiem šajās valstīs ieviestu vienoto Eiropas valūtu.
Ekonomikas eksperti uzskata, ka ERM-2 paplašināšana, kā arī pirmdien notikusī iestāšanās līgumu parakstīšana ar Rumāniju un Bulgāriju liecina par Eiropas integrācijas turpināšanos, neskatoties uz pieaugošajām bažām tirgū par ES spēju pašorganizēties.
Šīs bažas pastiprina arī iespējamā ES konstitucionālā līguma noraidīšana 29.maijā Francijā paredzētajā referendumā.
Ievērojot to, ka Latvijas, Kipras un Maltas pievienošanās ERM-2 bija jau sen sagaidāms notikums, tā nopietni neietekmēs nedz eiro, nedz citu valūtu kursus, uzskata ekonomisti.
"Ja mēs varam paplašināt Ekonomisko un valūtas savienību pašreizējā situācijā, tas liecina, ka situācija ir labvēlīga," atzina Dānijas bankas analītiķis Larss Kristensens.
Valūtas kursu stabilizācija ERM-2 ietvaros ir tikai viens no priekšnoteikumiem, kas jāīsteno jaunajām dalībvalstīm, lai pievienotos eiro zonai. Tām arī jānodrošina budžeta deficīta līmenis, kas nepārsniedz 3% no to iekšzemes kopprodukta (IKP), un valsts parāda līmenis, kas nepārsniedz 60% no IKP. Arī inflācijas un procentu likmju līmenis jāpielīdzina vidējam eiro zonas līmenim.
Kā ziņots, Igaunija, Lietuva un Slovēnija ERM-2 pievienojās jau jūnijā, plānojot eiro ieviešanu jau 2007.gadā sākumā.
Latvija plāno pāriet uz eiro sākot ar 2008.gada 1.janvāri.
Četras lielākās jaunās ES dalībvalstis - Polija, Ungārija, Čehija un Slovākija plāno pievienoties vienotās valūtas zonai tikai 2009. un 2010.gadā.
ERM-2 locekle ir arī Dānija, taču atšķirībā no jaunajām ES dalībvalstīm pievienošanās eiro zonai Kopenhāgenai nav obligāta.
Eiro zonas valstu finanšu ministru, Eiropas Centrālās bankas (ECB) un Dānijas, Igaunijas, Lietuvas, Slovēnijas un Latvijas centrālo banku prezidentu kopīgajā paziņojumā teikts, ka lata kurs attiecībā pret eiro noteikts 0.702804 līmenī. 

Prezidente uzsver Buša vizītes nozīmi 
Dita Arāja,  Diena  04/30/05    ASV prezidenta vizītes laikā bērni slēgtajā teritorijā varēs iekļūt tikai kopā ar vecākiem.
Valsts prezidente Vaira Vīķe–Freiberga piektdien Latvijas radio pauda nožēlu, ka valdības izveidotā vizītes sagatavošanas grupa nav pacentusies labāk iepazīstināt sabiedrību ar Latvijas un ASV attiecību būtību. Viņa uzsvēra, ka Dž.Buša vizīte ir "vainagojums līdzšinējām labajām attiecībām, kas attīstījušās gadu gaitā, kas kā puķīte ir koptas un kultivētas". Prezidente arī piebilda, ka Dž.Buša vizīte palīdz stiprināt ASV un Latvijas īpašās divpusējās saites, kā arī Baltijas un ASV četrpusējās attiecības.
Eiropas Savienības (ES) pretterorisma eksperti, kas šonedēļ viesojās Latvijā, drošības dienestu darba kvalitāti un profesionalitāti atzina par pietiekamu, lai novērstu iespējamos terora draudus. Līdz ar to valsts ir atzīta arī kā pietiekami sagatavota ASV prezidenta uzņemšanai. 
ASV prezidenta Džordža Buša vizītes dēļ slēgtajā teritorijā Rīgas centrā nākamsestdien bērni, kam vēl nav pases, varēs iekļūt tikai kopā ar vecākiem. Tādēļ vizītes sagatavošanas darba grupa lūdz vecākus pret šo prasību izturēties ar sapratni un vienu dienu stingrāk uzraudzīt bērnu gaitas. Pārējiem iedzīvotājiem, kas dzīvo vai strādā slēgtajā teritorijā, ieeju nodrošinās kontrolpunktos uzrādītais personu apliecinošais dokuments — pase vai autovadītāja apliecība. 
Tomēr joprojām valdība atgādina — cilvēkiem, pārvietojoties slēgtajā teritorijā, būs jārēķinās ar ierobežojumiem, taču to, cikos kādā ielā būs konkrēts aizliegums, varas iestādes līdz pēdējam brīdim nedrīkstēs publiskot. Tādēļ Aizsardzības ministrijas valsts sekretārs Edgars Rinkevičs aicina iedzīvotājus uzklausīt drošības dienestu norādījumus.
Lai arī valdības pārstāvji atturas atklāt, kādā attālumā uz ielas esošie iedzīvotāji drīkstēs noraudzīties publiski skatāmajās Dž.Buša gaitās, nojaušams, ka prezidentu manīt varēs vien krietni attālu. E.Rinkevičs gan akcentē, ka teritorijas slēgšana piektdien, 6.maijā, kad Dž.Bušs ierodas Rīgā, norisināsies pakāpeniski, un galvenie ierobežojumi būs sestdien, 7.maijā, līdz vakaram, kad ASV prezidents galvaspilsētu atstās. "Mūsu vēlme, lai Buša kungs nestaigā pa izmirušu pilsētu, lai tajā ir cilvēki," saka premjera biroja vadītājs Jurģis Liepnieks. Viņš atzīst, ka patlaban iespējamas problēmas, ja iedzīvotāji, piezvanot uz valdības norādītajiem tālruņa numuriem, negūst gaidīto informāciju, kas viņus sagaida vizītes laikā. Tomēr E.Rinkevičs akcentē, ka drošības dienesti ar iedzīvotājiem strādājot individuāli.
Ir skaidrs, ka lidostā regulārie reisi netiks aizkavēti, tomēr vizītes sagatavošanas darba grupa vēl nav izlēmusi, kā tiks organizēta sabiedriskā transporta satiksme, kas būs slēgta centrā. J.Liepnieks zināja stāstīt — iespējams, pār Akmens tiltu sabiedriskais transports drīkstēs kursēt.
***
Kur iedzīvotāji var iegūt informāciju
- Saeimas un Valsts prezidenta drošības dienestā — tālr. 9473027 vai 7389060.
- No 2.maija būs arī bezmaksas līnija 8008282. Darba laikā pa šo tālruni varēs sazvanīt atbildīgo dežurantu un uzzināt neskaidros jautājumus par ierobežojumiem.
- Informāciju var meklēt arī internetā — valdības, Ārlietu, Aizsardzības un Iekšlietu ministrijas mājaslapā: www.mk.gov.lv, www.mfa.gov.lv, www.mod.gov.lv un www.gov.lv

Laikraksts: Irākā bijis karavīrs mēģina izdarīt pašnāvību
LETA  04/30/05    No miera uzturēšanas misijas Irākā atgriezies karavīrs, sauszemes spēku 1. kājnieku bataljona ložmetējnieks kareivis R. B. rehabilitācijas laikā "Jaunķemeru" sanatorijā mēģinājis izdarīt pašnāvību, pārgriežot sev vēnas, ziņo laikraksts "Latvijas Avīze" (LA). 
Puisis izglābts un šobrīd atrodas psihiatru un psihologu uzraudzībā. Notiek izmeklēšana. LA, atsaucoties uz neoficiālu informāciju, raksta, ka karavīram bijušas problēmas ar alkohola lietošanu, turklāt jau agrāk, pirms dažiem gadiem, dienot obligātajā militārajā dienestā tepat Latvijā. Taču puisis labojies, vēl vairāk - bijis viens no labākajiem un veicis visas nepieciešamās pārbaudes pirms došanās misijā. 
"Miera uzturēšanas misija Irākā ir ļoti smaga, relaksācijas iespējas tur ir minimālas, tāpēc, atgriežoties mājās, ne viens vien mēru zaudē," raksta laikraksts. 
Arī konkrētais gadījums noticis pēc pamatīgas alkohola lietošanas. R. B. gan tagad stāstot, ka sagriezies, nejauši spēlējoties ar nazi. 1. kājnieku bataljona komandieris pulkvežleitnants Ēriks Naglis vēl nezināja par notikuma detaļām un tikai ievāca informāciju. R. B. tiešais komandieris virsleitnants Aivars Krjukovs nepieļauj, ka nostrādājis tā saucamais pēcmisijas sindroms, un puisi raksturoja kā ļoti labu un centīgu karavīru. 
1.kājnieku bataljona ārste kapteine Kristīne Birzniece atteicās izpaust medicīnisku informāciju, bet pēc savas dzīves pieredzes gandrīz droši sliekusies apgalvot, ka notikušo pašnāvības mēģinājumu nevar saistīt ar dienesta apstākļiem un piedzīvoto Irākā. "Diez vai Irākā redzētās šausmas un piedzīvotais stress puisim, atgriežoties Latvijā, licis slīgt depresijā un meklēt dzīves jēgu. Taču, no otras puses, tomēr jāsaprot, ka jebkuram cilvēkam, kas ilgstoši atradies sasprindzinājuma apstākļos, var rasties krīzes situācijas," sacījusi ārste. 
Kapteine atzinusi, ka pēcmisijas laikā ar karavīriem vajadzētu pastiprināti strādāt ne tikai rehabilitācijas ārstiem, bet arī psihologiem, kas ir Latvijas armijas medicīniskā dienesta viens no vājākajiem punktiem. Psihologus mēģina aizstāt kapelāni, taču, kā izrādās, ar viņiem vien nepietiek. 

ES ārlietu komisāre: Jaunās dalībvalstis nebremzē ES attīstību
LETA--RIA NOVOSTI  05/01/05     Desmit jaunās Eiropas Savienības (ES) dalībvalstis nebremzē ES attīstību, atzīmējot bloka paplašināšanās pirmo gadadienu, šodien pavēstīja ES ārlietu komisāre Benita Ferero-Valdnere.
Pēc politiķes teiktā, "ES paplašināšanās līdz 25 valstīm ir sniegusi pozitīvu ietekmi uz visām bloka valstīm".
Tomēr politiķe norādīja, ka "no sākotnējās eiforijas par ES paplašināšanos pašlaik nekas nav palicis - viss ir iegājis normālā darba gultnē. Vēl vairāk - ES dalībvalstīm tagad ir dažādi viedokļi, tajā skaitā nopietnos jautājumos, taču apgalvojumi, ka kļuvis grūti vadīt bloku, kurā ir 25 locekļi, ir bez pamata".
Ferero-Valdnere sacīja, ka ir nepieciešams pēc iespējas ātrāk pieņemt ES konstitūciju, jo tad "kļūs labāk". Attiecībā uz Franciju, kurā referendums par jauno ES konstitūciju var beigties ar negatīvu rezultātu, viņa "šādu situāciju uzskata par tālu no traģēdijas". Ferero-Valdnere uzsvēra, ka līdz referendumam vienā no svarīgākajām ES valstīm vēl ir laiks, kurā francūžus var un vajag pārliecināt par nepieciešamību pieņemt ES kopējo dokumentu - konstitūciju. 

Aprit gads kopš Latvijas iestāšanās ES 
LETA  05/01/05     Šodien aprit gads, kopš Latvija kļuvusi par Eiropas Savienības (ES) dalībvalsti.
Pēc Valsts prezidentes Vairas Vīķes-Freibergas domām, gads ir pārāk īss laiks valsts vēsturē, lai pilnībā apjaustu visus tos ieguvumus, ko spēj nest dalība ES, aģentūrai LETA pauda prezidentes pārstāve Aiva Rozenberga.
Tomēr, pēc prezidentes domām, jāatceras, ka jau gadu Latvija pieder eiropeisko un demokrātisko vērtību telpai, kas katram dod tiesības dzīvot pēc brīvas izvēles priekšnosacījumiem.
Vīķes-Freibergas skatījumā, praktiskajā dzīvē gada laikā Latvijā ir ienācis daudz ES līdzekļu, kas tiek izmantoti infrastruktūras attīstībai dažādos Latvijas novados, to skaitā Latgalē, kas liek pamatus nākotnei labklājībā, kas Latviju sagaida līdzās citām Eiropas valstīm.
Ārlietu ministrs Artis Pabriks (TP) uzskata, ka viens gads Eiropas Savienībā Latvijai ir licis apzināties sevi kā dinamisku valsti Eiropas divdesmit piecu spēcīgāko valstu saimē, aģentūrai LETA politiķa viedokli pauda ministra preses sekretāre Dagnija Stuķēna.
"Esam daudz mācījušies par Eiropas Savienības darbarīku izmantošanu savu nacionālo interešu aizstāvībai," atzīst ministrs, "tomēr mums ir jāmācās būt vēl drosmīgākiem, pārliecinošākiem un pašapzinīgākiem, ienesot jaunas vēsmas Eiropas Savienībā."
Latvijai kļūstot par Eiropas Savienības dalībvalsti, tās ietekme ir būtiski pieaugusi, uzskata ministrs. Izmantojot Eiropas Savienības regulārās sanāksmes, institūcijas, Eiropas Parlamentu, Eiropas Komisiju un citas institūcijas, Latvija var panākt lēmumu pieņemšanu nacionālo interešu īstenošanā. "Mums gan vēl jāstrādā, lai sagatavotu mūsu speciālistus - tulkus, juristus, ES tiesību speciālistus un citus profesionālam darbam šajās institūcijās," atzīst ministrs.
Pēc Pabrika domām, Latvijai pavērušās daudz plašākas iespējas ārpolitikā, jo tā var rēķināties ar 24 Eiropas valstu atbalstu. Latvija aktīvi piedalās Eiropas Savienības politikas formulēšanā un aktivitāšu īstenošanā Austrumu kaimiņvalstīs Ukrainā, Gruzijā, Moldovā, kā arī Baltkrievijā. Ministrs arī uzskata, ka Latvija var rēķināties ar ES atbalstu konstruktīvu un pragmatisku attiecību veidošanā ar Krieviju.
ES struktūrfondu izmantošana veido būtisku daļu no investīcijām Latvijas tautsaimniecības attīstībai. "Mums ir aktīvi jāaizstāv savas pozīcijas ES finanšu perspektīvas jautājumos, lai saņemtu adekvātu finansiālu atbalstu Latvijas tautsaimniecībai," uzsver Pabriks, "mums jāaicina veidot tādu finanšu perspektīvu un ES budžetu, kur tiek domāts ne tikai par budžeta veidošanu, bet arī par ES finansējuma efektīvu izmantošanu."
Gada laikā ministrs ir pārliecinājies, ka Latvija spēj ienest svaigu elpu un padarīt Eiropu par dinamisku, konkurētspējīgu un spēcīgu politisko spēlētāju uz globālās kartes. Eiropas Konstitūcijas līguma ratifikācija ES dalībvalstīs būs būtisks solis šajā virzienā. Pabriks cer, ka Saeima šā gada pavasarī apstiprinās Eiropas Konstitūcijas līgumu.
Saskaņā ar pēdējā socioloģiskajām aptaujām, iedzīvotāju attieksme pret Latvijas dalību ES ir neitrāla. Martā veiktā SKDS aptauja liecina, ka trešdaļa iedzīvotāju - 30,4% - dalību ES vērtē kā "labu lietu". Februārī šādi atbildēja 37,5%.
Negatīvu attieksmi pauda gandrīz piektā daļa respondentu - 18,6% attiecībā uz dalību ES norādīja atbildi "slikta lieta", kas ir nedaudz vairāk nekā februārī, kad šādi atbildēja 18,1%.
Savukārt atbildi "ne laba, ne slikta lieta" izvēlējās 45,3% aptaujas dalībnieku, kas ir par 4,9 procentpunktiem mazāk nekā februārī.
Vaicāti par pārmaiņām, kas piedzīvotas kopš dalības ES, lielākā - 60% - daļa respondentu norādījuši uz ekonomiska rakstura aspektiem, no negatīvajiem faktoriem minot inflāciju un cenu celšanos, savukārt pozitīvajiem - iespējas saņemt "Eiropas naudu", lielāku atbalstu zemniekiem, lauksaimniecībai, investīciju apjoma pieaugumu un brīvo tirgu.
Otrs biežāk minēto pārmaiņu loks saistīts ar personu pārvietošanos - 17% aptaujāto norādījuši uz personu brīvu kustību. Vairāk nekā desmitā daļa respondentu jeb 12,4% minējuši pārmaiņas, kas saistītas ar nodarbinātību - iespējām meklēt darbu un strādāt ārzemēs, jaunu darba vietu pieaugumu. 

Ekonomisti pirmo gadu ES vērtē kā veiksmīgu 
LETA  05/01/05      Pirmais gads kā Eiropas Savienības (ES) dalībvalstij Latvijas ekonomikai bijis ļoti veiksmīgs, uzskata aģentūras LETA aptaujātie ekonomisti.
AS "Hansabanka" galvenā analītiķe Liene Kūle norādīja, ka valsts ekonomika katrā ziņā ir ieguvusi no pievienošanās ES. "Tautsaimniecība attīstās, uzlabojas dzīves līmenis, strauji pieaug iekšzemes kopprodukta rādītāji, vienīgi bažas rada augstie inflācija rādītāji," norādīja Kūle.
No finanšu tirgus pozīcijām kā svarīgākos ieguvumus eksperte min lata piesaisti eiro, kas mazinājis valūtas svārstību risku un bijis kārtējais solis ceļā uz veiksmīgu eiro ieviešanu. Tāpat finanšu tirgum būtiska bijusi lata procentu likmes samazināšanās.
Pēc Kūles domām, pievienošanās ES pozitīvi atspoguļojusies arī Latvijas uzņēmējdarbības vides attīstībā, jo uzņēmējiem daudz vienkāršāka kļuvusi preču kustība ES teritorijā, tāpat nodrošināta stabilitāte, kurai sekojis investīciju pieplūdums.
"Investīciju piesaitē aktīvi bijuši gan vietējie uzņēmēji, gan ārvalstu investori. No vietējiem galvenās investīcijas izpaudās būvniecības nozarē. Latvijas kā ES dalībvalsts tēls noteikti nostrādāja un veicināja investīciju piesaisti," norādīja ekonomiste.
Kā negatīvāko Kūle min cenu kāpumu atsevišķās grupās, kas bieži vien nav bijis pamatots.
Arī investīciju eksperts Ģirts Rungainis uzskata, ka pirmais gads kā ES dalībvalstij Latvijai bijis veiksmīgs, jo ekonomiskie rādītāji turpinājuši strauji augt un Latvijas, kā ES dalībvalsts tēls radījis jau daudz lielāku stabilitāti.
"Situācija ar ekonomikas attīstību ir labāka, nekā iepriekš pat varēja cerēt. Vienīgais negatīvais aspekts ir inflācijas kāpums, kaut arī situācija šajā jomā sāk stabilizēties," norādīja Rungainis.
Pēc ekonomista domām, zināmu negatīvu efektu turpmāk var radīt straujā būvniecības un nekustamā īpašuma tirgus attīstība. Eksperts arī prognozē, ka turpmāk īpaši pieaugs konkurence tirdzniecības sektorā, kas pazeminās cenas mazumtirdzniecībā un radīs problēmas vairumtirgotājiem.
Šā gada 1.maijā apritēs gads, kopš Latvija oficiāli ir ES dalībvalsts. 

ES atzīmē paplašināšanās gadadienu
Ilze Garoza,  NRA  05/02/05    25 valstu bloks raugās nākotnē ar lielām cerībām un tikpat lielām bažām.
Atzīmējot gadu pēc Eiropas Savienības (ES) lielākās paplašināšanās tās vēsturē, desmit jaunpienācējvalstis 15 ES valstu blokam atskatās uz aizvadīto gadu. 
1. maijā apritot gadam, kopš ES paplašināšanās, 25 valstu bloks saskaras ar lielām cerībām un tikpat lielām bažām. Kamēr 10 jaunās dalībvalstis piedzīvojušas strauju ekonomikas augšupeju un optimistiski raugās nākotnē, daudzas no 15 vecajām ES dalībvalstīm saskaras ar šaubām un ekonomikas stagnācijas problēmām, ziņo portāls World Peace Herald. "Paplašināšanās raisīja jautājumus par to, vai ES spēs saglabāt rīcībspēju, vai ES nebankrotēs un vai netiks pieredzēta ievērojama darbaspēka migrācija," atzīmējot ES lielākās paplašināšanās gadadienu paziņoja ES paplašināšanās komisārs Olijs Rens. "Ir skaidrs, ka šīs bažas nav piepildījušās," norādīja komisārs. 
Bažas par imigrantu pieplūdumu no Austrumeiropas valstīm, atņemot veco ES dalībvalstu pilsoņiem darbu un iecērtot robus šo valstu sociālo pabalstu budžetā, pēc amatpersonu teiktā, arī izrādījušās nepamatotas. Trīs valstis, kuras atvēra savas robežas jauno dalībvalstu strādniekiem, proti, Lielbritānija, Īrija un Zviedrija, noraida apgalvojumus, ka imigrācijas vilnis radījis tām ievērojamas sekas. Lielbritānijas imigrācijas dienests informē, ka līdz šim darba atļaujas pieprasījuši 133 tūkstoši bijušo Padomju Savienības valstu iedzīvotāji. Tajā pašā laikā 40 procenti no tiem ieradušies valstī jau pirms ES paplašināšanās 2004. gada 1. maijā, norāda World Peace Herald. Pēc imigrācijas dienesta sniegtās informācijas, uz sociālo pabalstu saņemšanu pieteikušies kopumā 800 cilvēki, no kuriem tikai trīs procenti apstiprināti. Īrijā darba atļaujas pieprasījuši 75 tūkstoši, bet Zviedrijā četri tūkstoši jauno ES dalībvalstu pilsoņu, ziņo raidsabiedrība BBC. 
Eiropas Komisijas prezidents Žozē Manuels Barrozu apzīmēja ES paplašināšanās gadadienu kā "spēcīgu atgādinājumu par to, ka atvērtība pret citiem, nevis izolacionisms ir tas, kas dzen uz priekšu Eiropas Savienību un nes rezultātus". "Paplašināšanās palīdzējusi konsolidēt politisko un ekonomisko stabilitāti, demokrātiju un cilvēktiesības un stiprinājusi ES pozīciju starptautiskā laukā," EK prezidenta teikto citē BBC. 
Desmit jaunās Eiropas Savienības dalībvalstis nebremzē ES attīstību, vakar Austrijas nacionālajā radio runā par godu bloka paplašināšanās pirmajai gadadienai pavēstīja ES ārlietu komisāre Benita Ferrero-Valdnere. Pēc viņas teiktā, "ES paplašināšanās līdz 25 valstīm ir sniegusi pozitīvu ietekmi uz visām bloka valstīm". 
Tomēr politiķe norādīja, ka "no sākotnējās eiforijas par ES paplašināšanos pašlaik nekas nav palicis pāri – viss ir iegājis normālā darba gultnē. Vēl vairāk – ES dalībvalstīm tagad ir dažādi viedokļi, to skaitā nopietnos jautājumos, taču apgalvojumi, ka kļuvis grūti vadīt bloku, kurā ir 25 locekļi, ir bez pamata".
Taču ne visur valda vienprātīga attieksme pret jaunajām ES dalībvalstīm. Kā liecina sabiedriskās domas aptaujas, 75 procenti vāciešu ir satraukušies par paplašināšanās radītajām sekām, lielākoties saistībā ar darbaspēka migrāciju, uzņēmumu pārcelšanos uz lētāku izmaksu valstīm un pieaugošo bezdarbu. Tikmēr Francijā satraukums par ES paplašināšanos izpaužas franču noraidošajā attieksmē pret ES konstitūciju. Pēdējos mēnešos Francijas prezidents Žaks Širaks izmisīgi centies pārliecināt skeptiski noskaņotos valsts iedzīvotājus par ES konstitūcijas izšķirīgo nozīmi ES turpmākai pastāvēšanai pirms maija beigās gaidāmā referenduma. Tikai aizvadītajā nedēļas nogalē, pirmo reizi kopš marta, kad ES konstitūcijas pretinieku skaits pārsniedza tās atbalstītāju skaitu, sabiedriskās domas pētniecības organizāciju TNS–Sofres un Unilog veiktās aptaujas dati liecināja, ka Eiropas konstitūcijas atbalstītāju skaits sasniedzis 52 procentus. 
DIVI VIENĀ. 1. maijs, kas daudzviet Eiropā tika atzīmēta Eiropas Savienības paplašināšanās gadadiena, tradicionāli ir arī Darba svētki. Vācijā, maskējoties Vācijas kanclera Gerharda Šrēdera maskā, demonstrants protestē pret Vācijas federatīvās valdības politiku, kas nav spējusi novērts bezdarbu un pašlaik īstenoto sabiedrībā nepopulāras sociālās reformas.

Newsweek: «Putins pret Baltijas valstīm izturas ar nicinājumu»
Agnese Margēviča,  NRA  05/02/05    "Putins pret mazajām Baltijas valstīm izturas ar nicinājumu, atsakoties parakstīt to robežlīgumus un tām lasot lekcijas par krievvalodīgo skolu nepieciešamību," savā jaunākajā izdevumā secina autoritatīvais amerikāņu žurnāls Newsweek. 
"Bušs, dodoties uz Latviju un Gruziju, tām liks domāt, ka tām ir rīcības brīvība darīt visu, ko vien iegribas," ASV valsts sekretārei Kondolīzai Raisai nesen viesojoties Maskavā, viņai žēlojies Krievijas ārlietu ministrs Sergejs Lavrovs, raksta Newsweek un piedāvā savu traktējumu tam, kādēļ ASV prezidents Džordžs Bušs pirms došanās uz 9. maija svinībām Maskavā nolēmis apmeklēt Latviju un Gruziju. "Bušs vēlas apmeklēt Latviju un Gruziju, lai pasaulei parādītu, kā izskatās jaunās demokrātijas. Turpretī krievi viņa vizīti saprot kā vēl lielāku amerikāņu iejaukšanos viņu durvju priekšā," spriež autoritatīvais amerikāņu žurnāls. "Putins pret mazajām Baltijas valstīm izturas ar nicinājumu, atsakoties parakstīt to robežlīgumus un tām lasot lekcijas par krievvalodīgo skolu nepieciešamību," secina Newsweek un citē Latvijas prezidenti Vairu Vīķi-Freibergu, kura pauž, ka "no Krievijas nākošā retorika, šķiet, nepieņem, ka esam ES un NATO locekļi". 
Krievija jūtas rupji apvainota par amerikāņu sakariem ar Baltijas valstīm un ASV iejaukšanos Gruzijā un Ukrainā notikušajās revolūcijās, kā amerikāņu politiku šajās valstīs traktē krievi. "Šīs valstis, mūsuprāt, ir sliktie zēni, kā jūs, amerikāņi, mēdzat izteikties," Newsweek atklāti paudis ar Kremli saistīts analītiķis Gļebs Pavlovskis. "Bušs dodas iekšā postpadomju politikas mīnu laukā. Lai protestētu pret padomju okupāciju, divas no Baltijas valstīm nepiedalīsies Krievijas Otrā pasaules kara atceres pasākumos. Tomēr šī rūgtā diskusija ir ne tik daudz par pagātni, kā par tagadni – par to, kur atrodas Krievijas robeža un kas ir uzskatāmi par krieviem. V. Vīķe-Freiberga, kas plāno doties uz Maskavu, teic, ka Putins Latvijas krieviski runājošos iedzīvotājus redz kā "Krievijai piederošus". Buša uzdevums ir Putinu pierunāt atcerēties ne tikai Otrā pasaules kara beigas, bet arī aukstā kara beigas," rezumē amerikāņu žurnāls.

Pabriks sola respektēt de facto robežu
Agnese Margēviča,  NRA  05/02/05     Deklarācija, kurā Latvija atsaucas uz 1920. gada miera līgumu, nenozīmē, ka Latvija nerespektētu de facto robežu, sestdien uzsvēra ārlietu ministrs Artis Pabriks.
Šo atsauci Krievija uztver kā teritoriālu pretenziju izvirzīšanu uz Abreni, bet Latvija to noliedz. Juristi norāda, ka, tikai piesaucot miera līgumu, Latvija var turpināt uzturēt prasību par okupācijas un tās seku atzīšanu.
Aizvadītās nedēļas nogalē amatpersonas nāca klajā ar savstarpēji pretrunīgiem viedokļiem par Latvijas–Krievijas robežlīgumu skaidrojošo deklarāciju, kas atsaucas uz 1920. gada miera līgumu, kurā definētā robeža atšķiras no robežlīgumā atrunātās. 
Premjers Aigars Kalvītis un ārlietu ministrs Artis Pabriks uzstāja, ka deklarācija neizvirza teritoriālas pretenzijas Krievijai un tās mērķis ir vienīgi skaidrot Latvijas izpratni par vēsturi un novērst robežlīguma pretrunu Satversmei. 
Savukārt Valsts prezidente intervijā Latvijas radio izteicās, ka līdz ar deklarāciju ieviešas "pietiekami būtiska atkāpe no iepriekš teiktā, ja šis teksts ir iztulkojams kā teritoriālu pretenziju izteikšana", Vairas Vīķes-Freibergas teikto atreferē LETA.
Starptautisko tiesību eksperte Rīgas Juridiskās augstskolas lektore Kristīne Krūma norāda, ka šie amatpersonu izteikumi liecina: valstī nav koordinētas stratēģijas okupācijas jautājumā un nav skaidrs, vai Latvija turpinās starptautiski uzturēt prasību par okupācijas fakta un tās seku atzīšanu, kā arī tas, cik prioritāra šī prasība ir Latvijas ārpolitikā. Proti, pieturēšanās pie 1920. miera līguma tiesiskās kontinuitātes esot pamats, lai Latvija varētu runāt par okupācijas fakta un tās seku atzīšanu un iespējamām kompensācijām šai sakarā, uzsver K. Krūma.
"Mēs esam tiesiska valsts un respektēsim tos dokumentus, ko esam parakstījuši vienmēr un mūžīgi mūžos," sestdien, 30. aprīlī, atklātajā forumā Hitlera–Staļina pakts šodien: tiesiskās sekas un atbildība, kas notika Rīgas Juridiskajā augstskolā, apliecināja A. Pabriks. "Viņam tā nevajadzēja teikt," Neatkarīgajai komentēja kāds Latvijā un ārpus tās atzīts jurists, kurš nevēlējās publiski vērtēt valdības taktiku robežlīguma jautājumā.
Proti, robežlīgumu skaidrojošā deklarācija noteic, ka robežlīgums neskar, nemazina un neatņem Latvijai 1920. gada miera līgumā noteiktās tiesības, tātad arī toreiz noteikto robežu, kas atradās viņpus Abrenes apriņķa. Pieņemot deklarāciju ar atsauci uz 1920. gada miera līgumu, Latvija patur atvērtu jautājumu par Abreni un A. Pabrika teiktais, ka Latvija mūžīgi mūžos respektēs robežlīgumā definēto robežu, ir nevietā, skaidroja Neatkarīgās avots.
Savukārt A. Pabriks sestdien vēlreiz akcentēja jau daudzkārt pausto valdības nostāju, ka robežlīgumu skaidrojošā deklarācija nenozīmē teritoriālu pretenziju izvirzīšanu pret Krieviju. Maskava deklarācijā saskata ko citu, liecina piektdien, 29. aprīlī, notikusī telefonsaruna starp A. Pabriku un Krievijas ārlietu ministru Sergeju Lavrovu. Uz Latvijas ārlietu ministra skaidrojumiem S. Lavrovs atbildējis, ka "viņa juristi domā citādi", atzīst pats A. Pabriks.
Latvija, pieņemot deklarāciju, kuru Krievija traktē kā teritoriālu pretenziju izvirzīšanu, nekādā ziņā neesot vēlējusies "pazemot vai nerespektēt savu sarunu partneri", kā arī "radīt iespaidu, ka mēs esam tie, kas nevēlas parakstīt robežlīgumu", apgalvo A. Pabriks.
Atzinis skaidrojošās deklarācijas nepieciešamību, ja valdība vēlas novērst robežlīguma pretrunu ar Satversmi un izvairīties no referenduma par to, Neatkarīgās iztaujātais tieslietu eksperts norādīja, ka Latvijai bijusi iespēja šo deklarāciju pieņemt arī pēc robežlīguma parakstīšanas, vienlaikus ar tā ratifikāciju Saeimā, deklarācijā ietverto atrunu juridiskais spēks no tā nemainītos.
Starptautisko tiesību eksperti uzstāj, ka pieturēšanās pie 1920. miera līguma tiesiskās kontinuitātes ir pamats, lai Latvija varētu runāt par okupācijas fakta un tās seku atzīšanu un iespējamām kompensācijām šai sakarā. "Bez atsauces uz 1920. gada miera līgumu mēs to nevaram panākt," uzstāj Rīgas Juridiskās augstskolas lektore K. Krūma. "Miera līgums bija pamatā Latvijas okupācijas neatzīšanai no Rietumu puses, tādēļ attiecībā uz miera līgumu nevar būt nekādu kompromisu," kategorisks ir arī ASV Viskonsinas universitātes vēstures profesors Paulis Lazda.
Skeptisks pret Baltijas valstu īstenoto taktiku, iesaistoties ar Krieviju publiskās diskusijās par vēsturi, ir bijušais Igaunijas ārlietu ministrs, tagadējais Eiropas Parlamenta Ārlietu komitejas vicepriekšsēdis Tomass Hendriks Ilvess. Sestdien Rīgā, uzstājoties atklātajā forumā Hitlera–Staļina pakts šodien: tiesiskās sekas un atbildība, viņš norādīja, ka jebkādām šāda veida prasībām nepieciešams starptautisks atbalsts, kura neesot, tādēļ, uzstājot uz prasībām šādā situācijā, "tas mūs vēl vairāk diskreditēs". Viņaprāt, uzsverot savu īpašo vēsturisko pieredzi un īpašo situāciju, Baltijas valstis esot sev par sliktu mainījušas neatkarības atgūšanas procesā izmantoto vēstījumu, ka ir neatņemama Rietumu sastāvdaļa. Nu Rietumu sabiedrotie uz baltiešiem raugoties kā uz "nemiera cēlājiem, kuri runā par to, kas noticis pagātnē, nevis par to, kas notiek tagad", spriež T. H. Ilvess.

Ferero-Valdnere pārliecināta par ES un Maskavas vienošanos 10.maijā 
LETA--REUTERS  05/02/05     Ir gandrīz droši, ka Eiropas Savienība (ES) un Krievija mēnešiem ilgu diplomātisku centienu rezultātā sammita laikā Maskavā 10.maijā vienosies par visaptverošu savstarpējo attiecību mainīšanu, neskatoties uz iespējamām problēmām, ko radījušas Latvijas un Krievijas nesaskaņas saistībā ar robežlīguma parakstīšanu, pirmdien paziņoja ES ārējo attiecību komisāre Benita Ferero-Valdnere.
"Es esmu ļoti, ļoti pārliecināta, ka tas notiks," intervijā, uzturoties Luksemburgā, teica Ferero-Valdnere, runājot par vienošanos, kuras mērķis ir nostiprināt politiskās un ekonomiskās saites starp ES un Maskavu.
Kopš pagājušā gada, kad ES paplašināšanās rezultātā kļuva par 25 valstu bloku, Krievija vairākās vietās kļuvusi par ES robežvalsti. Tagad vairāk nekā puse Krievijas eksporta nonāk ES, liekot abām pusēm pārskatīt līdzšinējās politiskās un ekonomiskās saites četrās būtiskākajās jomās - ekonomikā, brīvību, drošības un tieslietu jautājumos, ārējās drošības sfērā, kā arī pētniecības, izglītības un zinātnes laukā.
Abas puses cenšas iekļauties pašu noteiktajā galīgajā termiņā - līdz 10.maijam, Maskavai īpaši vēloties gūt panākumus tieši pēc pompozās pasaules līderu pulcēšanās Maskavā 9.maijā par godu 60.gadadienai kopš nacistiskās Vācijas sagrāves Otrajā pasaules karā.
"Atlikušas tikai dažas problēmas," atzina Ferero-Valdnere, norādot uz ieceri noteikt savstarpējus atvieglojumus ES un Krievijas pilsoņiem vīzu saņemšanai, kā arī uz nesaskaņām, ko izraisījušas Krievijas uzliktās nodevas Eiropas aviokompānijām par lidojumiem pār Sibīriju ceļā uz Āziju.
"Ir vēl daži citi ļoti nebūtiski jautājumi. Taču mēs esam veikuši garu ceļu, abas puses, un tas ir tik būtiski, jo Krievija mums ir ļoti svarīgs partneris, un es ceru arī Krievija to saprot, un es domāju, ka viņi saprot, ka mēs esam būtisks partneris arī viņiem," teica Ferero-Valdnere.
Šķiet, ka Maskava cenšas pēc iespējas piekāpties visām ES prasībām, lai panāktu abu pušu saišu nostiprināšanos 9.maija svinību priekšvakarā.
1.aprīlī Krievijas ārlietu ministrs Sergejs Lavrovs piekāpās būtiskajai ES prasībai pēc lielākas lomas "iesaldēto konfliktu" risināšanā bijušajās PSRS teritorijās, kas tagad kļuvušas par ES robežvalstīm.
Viņš īpaši apsveica ES iesaistīšanos sen ieilgušo konfliktu risināšanā Moldovā un Gruzijā, atzīstot faktu, ka abas valstis tāpat kā Ukraina uzgriezušas Maskavai muguru un tagad raugās Eiropas virzienā.
Neskatoties uz Maskavas šķietamo elastību, ES un Krievijas vienošanās tika pakļauta negaidītam riskam, Latvijai nākot klajā ar vienpusējo skaidrojošo deklarāciju pie Latvijas un Krievijas robežlīguma, kura parakstīšana arī bija iecerēta 10.maijā.
Ferero-Valdnere, kas bija ieradusies Luksemburgā, lai tiktos ar Japānas premjerministru Džuničiro Koidzumi, atzina, ka pēdējā brīdī radusies problēma ir delikāta, taču pauda pārliecību, ka Latvijai un Krievijai ir pietiekami laika, lai to atrisinātu.
"Kā bijusī Austrijas ārlietu ministre es zinu, cik grūti ir šādi jautājumi," teica Ferero-Valdnere. "Es esmu daudz nodarbojusies ar vēsturiskiem jautājumiem [attiecībās] ar Čehijas Republiku, ar Slovēniju. Es vienmēr strādāju ļoti konfidenciālā veidā, jo tās ir lietas, kurās spriedze jāmazina pamazām, pamazām, bez liekas publicitātes. Tas nav viegli."
Pagājušajā nedēļā Lavrovs saistībā ar Latvijas un Krievijas attiecību problēmu telefoniski saistījās ar Ferero-Valdneri, kā arī ar ASV valsts sekretāri Kondolīzu Raisu, raisot spekulācijas par viņa vēlmi iegūt ES komisāres atbalstu, Latvijas un Krievijas attiecību jautājumu pārvēršot par ES un Maskavas attiecību aspektu.
Taču Ferero-Valdnere atteicās to komentēt.
"Es atvainojos, tas patiešām ir konfidenciāli," viņa teica. "Es būtu ļoti laimīga, ja mēs kļūtu par lieciniekiem... parakstīšanai. Es ceru, ka tas izdosies." 

Visvairāk latviešu patlaban strādā Īrijā
LETA  05/02/05    Patlaban visvairāk latviešu strādā Īrijā, Lielbritānijā, Zviedrijā un Vācijā, žurnālistiem pastāstīja NVA Starptautisko attiecību departamenta direktores vietniece Sandra Račinska. 
Atļaujas darbam Īrijā saņēmuši 13 103 cilvēki, savukārt sociālo aizsardzību - 15 855. Savukārt Lielbritānijā oficiāli strādā 9 170 personas. 
Kopš Latvijas iestāšanās Eiropas Savienībā (ES) konsultācijas par darba iespējām Eiropā Nodarbinātības valsts aģentūras (NVA) speciālistiem lūguši apmēram 6 500 cilvēku. 
Arī Latvijas NVA ietilpst Eiropas nodarbinātības dienestu tīklā (EURES), kas sniedz palīdzību darba meklētājiem ES valstīs, kā arī Norvēģijā, Lihtenšteinā, Islandē un Šveicē. Latvijā šāda veida konsultācijas sniedz pieci NVA speciālisti lielākajās pilsētās. 
Kā pastāstīja Račinska, Latvijas iedzīvotājus ārzemēs galvenokārt interesē darbs apkalpojošajā sfērā, vienkāršajās profesijās, kā arī sezonas darbs. 
99% cilvēku, kas saņēmuši konsultācijas, vēloties atrast darbu uz vienu vai diviem gadiem un pēc tam atgriezties Latvijā, sacīja Račinska. Galvenā problēma, kas liedz strādāt ārzemēs, latviešiem ir svešvalodu zināšanu trūkums. 
Citu valstu pilsoņi, kas interesējas par darbu Latvijā, visbiežāk vēlas strādāt apmācības jomā, kas saistīta ar konkrētās valsts valodu. Citu darbu ārzemniekiem būtu grūti atrast valodas zināšanu trūkuma dēļ, paskaidroja Račinska. 
Kopš iestāšanās ES pieaudzis Ārlietu ministrijas sniegtās konsulārās palīdzības apjoms, stāstīja ministrijas Konsulārā departamenta direktors Ulvis Blūms. 
Viņš uzsvēra, ka Latvijas pilsoņiem, kas strādā ES valstīs, būtu jāreģistrējas konsulārajā reģistrā Latvijas pārstāvniecībā attiecīgajā valstī vai, ja tādas nav, tad Ārlietu ministrijas Konsulārajā departamentā. Šiem dienestiem jāiesniedz ziņas par savu uzturēšanās un darba vietu, kā arī par radiniekiem Latvijā, lai nepieciešamības gadījumā varētu atrisināt radušās problēmas. 
Konsulāro palīdzību iespējams saņemt arī jebkuras citas ES valsts pārstāvniecībā attiecīgajā valstī, taču šī iespēja pagaidām neattīstās informācijas trūkuma dēļ, norādīja Blūms. 
Blūms uzsvēra, ka pirms došanās strādāt uz ārzemēm ikvienam būtu jāizmanto apdrošināšanas iespējas, jāaizpilda īpašas veidlapas, lai nepieciešamības gadījumā saņemtu bezmaksas medicīnisko palīdzību, kā arī jāreģistrējas konsulārajā reģistrā. 
Viņš ieteica potenciālajiem strādāt gribētājiem pamatīgi izpētīt nākamo darba vietu jau Latvijā un pirms došanās ceļā pārbaudīt dokumentu derīgumu. 

Bušu sveiks 400 parauglatvieši
Viesturs Radovičs,  NRA  05/03/05     Latviju pagodinās arī ASV valsts sekretāre Kondolīza Raisa.
Vienkāršajiem cilvēkiem 6. un 7. maijā ASV prezidentu Džordžu Bušu būs iespēja redzēt tikai televizora ekrānā. Savukārt valsts pasūtījusi 400 ASV karodziņus, kurus par godu augstajam viesiem vicinās īpaši izredzēti cilvēki.
Uzņēmuma Daiļrade RC direktore Gaļina Driviniece Neatkarīgajai pastāstīja, ka Valsts prezidentes kanceleja pasūtījusi 400 nelielus ASV karodziņus ar koka kātiņiem. Vakar pabeigta karodziņu drukāšana, šodien un rīt tos šuj kopā, bet ceturtdien tiem montēs klāt kātiņus. Prezidentes pārstāvji pēc karodziņiem ieradīsies ceturtdien pēcpusdienā.
Valsts prezidentes preses sekretāre Aiva Rozenberga apliecināja, ka karodziņus izsniegs cilvēkiem, kuri sagaidīs Dž. Bušu. To, vai karodziņu vicinātāji būs speciāli izraudzīti cilvēki, kā arī to, kur viņi pulcēsies, A. Rozenberga nevēlējās atklāt. Premjera biroja vadītājs Jurģis Liepnieks paskaidroja, ka 400 "vienkāršās tautas pārstāvjus" uz ASV prezidenta sagaidīšanu uzaicinās ar ielūgumiem.
Rīgas centra bloķēšana sāksies tikai pusnaktī uz 7. maiju, bet 6. maijā nekādu kustības ierobežojumu nebūs. Īslaicīgi satiksmes ierobežojumi sagaidāmi piektdienas vakarā no pulksten 21.00 līdz 23.30, kad Dž. Bušs no lidostas Rīga pa Jūrmalas šoseju un Kalnciema ielu dosies uz pilsētas centru. Kustības ierobežojumi pastāvēs līdz 7. maija plkst. 19.30.
Latvija ir saņēmusi apliecinājumu, ka līdz ar ASV prezidentu vizītē Rīgā ieradīsies arī ASV Valsts sekretāre Kondolīza Raisa. Viņai gan nav paredzēta atsevišķa programma, jo viņa pavadīs ASV prezidentu. J. Liepnieks informēja, ka kopā ar Dž. Bušu Latvijā viesosies arī viņa sieva Lora Buša un padomnieki.
Ņemot vērā iedzīvotāju interesi par drošības pasākumiem un ierobežojumiem saistībā ar Dž. Buša vizīti, no vakardienas ir pieejama bezmaksas telefona līnija 800 8282. Neatkarīgajai šo ārkārtīgi noslogoto tālruņa numuru izdevās sazvanīt tikai dienas beigās, jo tas visu laiku bija aizņemts.
Vairākos rajonos mainīti pensiju un pabalstu izmaksas datumi. Izmaiņas skars klientus, kas pensijas un pabalstus saņem Latvijas pasta nodaļās Rīgā, Rīgas rajonā, Jelgavā un Jelgavas rajonā, kā arī Dobeles, Bauskas, Ogres un Tukuma rajonā, ziņo LETA. Šo rajonu klientiem, kuriem pensiju un pabalstu izmaksas datums ir 6. maijs un 7. maijs, naudu izmaksās ātrāk. 5. maijā varēs saņemt pensijas un pabalstus par 5. maiju un 6. maiju, bet 6. maijā varēs saņemt pabalstus par 7. maiju un 8. maiju. Ja klienti nevarēs pensiju vai pabalstu saņemt šajos datumos, to varēs izdarīt līdz 26. maijam. Izmaiņas neattiecas uz izmaksām no pasta norēķinu sistēmas kontiem. Izmaiņas saistītas ar drošības zonas ierobežojumiem Dž. Buša vizītes laikā, kas attiecas arī uz inkasācijas transporta kustību.
Dažas dienas pirms ASV prezidenta vizītes Rīgas tēvi ar skubu ķērušies pie pilsētas sakopšanas – uz vairākām ielām savilktas baltās līnijas, izkarināti dekoratīvi Latvijas un Eiropas Savienības karogi, vairākās vietās Rīgas centrā izvietoti tēlnieka Ojāra Feldberga mākslas objekti Viļņošanās. Rīgas domes koordinators sabiedrisko attiecību jautājumos Dzintars Zaļūksnis uzsvēra, ka rosība nav saistīta ar ASV prezidenta vizīti: "Patlaban Rīgā ir spodrības mēnesis. Tāpēc arī pilsēta tiek sakopta. Dekoratīvie karogi un akmens skulptūras ir par godu 4. maijam – Latvijas Neatkarības deklarācijas pasludināšanas 15. gadadienai. Dž. Buša sagaidīšanai dome nav atvēlējusi ne santīma.

Latvijas karavīru misiju Irākā pagarinās līdz gada beigām
LETA  05/03/05    Ministru kabinets šodien akceptēja lēmumprojektu par Latvijas Nacionālo bruņoto spēku (NBS) karavīru misijas Irākā pagarināšanu līdz šā gada 31.decembrim.
Gala lēmums šajā jautājumā būs jāpieņem Saeimai.
Aizsardzības ministrija (AM) norāda, ka Saeima 2003.gada 20.martā pieņēma lēmumu atļaut NBS vienībām piedalīties starptautiskajās miera nodrošināšanas operācijās un starptautiskajās humānajās operācijās Irākā līdz 2003.gada beigām.
2003.gada 16.oktobrī ANO, izvērtējot situāciju Irākā, pieņēma lēmumu, ka drošības un stabilizācijas nodrošināšanai Irākā ir nepieciešams ANO daudznacionālo spēku atbalsts. Pamatojoties uz šo rezolūciju, Saeima 2003.gada 11.decembrī līdz 2004.gada oktobrim pagarināja Latvijas vienību dalību operācijās Irākā ANO daudznacionālo spēku sastāvā.
ANO Drošības padome, veicot sociālpolitisko apstākļu un drošības situācijas analīzi, 2004.gada 8.jūnijā pieņēma jaunu rezolūciju, kurā pauda viedokli, ka daudznacionālo spēku klātbūtne Irākā nepieciešama vēl gadu.
Kā norāda AM, rezolūcija nosaka, ka faktiski ANO daudznacionālo spēku uzturēšanās pilnvaras beidzas tad, kad ir konstitucionāli ievēlēta valdība, kam pēc plānotā jānotiek līdz 2005.gada beigām.
Šādos apstākļos, lai konkretizētu Latvijas NBS vienību uzturēšanās Irākā laiku, nepieciešams precizēt lēmuma projektu un pagarināt karavīru uzturēšanās termiņu, pamato AM.
NBS vienības uzturēšanās Irākā tiks nodrošināta Aizsardzības ministrijai atvēlētā budžeta ietvaros, līdz ar to papildu finansējums nav nepieciešams. 

Pabriks Krievijas vēstniekam skaidro deklarācijas būtību 
LETA  05/03/05     Ārlietu ministrs Artis Pabriks (TP) šodien, tiekoties ar Krievijas vēstnieku Viktoru Kaļužniju, apliecinājis Latvijas vēlmi parakstīt robežlīgumu, kā arī norādīja uz to, ka vienpusējās līgumu skaidrojošās deklarācijas tapšanai ir strikti juridiski iemesli.
"Tā nav Krievijas pusei saistoša, bet nepieciešama tikai tāpēc, lai mēs spētu šo procesu novest līdz veiksmīgai ratifikācijai parlamentā," aģentūrai LETA sacīja Pabriks.
Latvija no Krievijas papildu informācijas joprojām nav. "Viņi iekšēji apspriež un izvērtē, kā reaģēt," pieļauj ministrs. Latvija šodien nosūtīja Krievijai arī kārtējo skaidrojumu par vienpusējo deklarāciju. Latvija joprojām aicina Krieviju uz politiskajām sarunām, neatkarīgi no tā, vai robežlīgums tiks parakstīts tai laikā, kad iecerēts.
"Šī ir vienpusēja deklarācija, kas nekādā veidā nav pievienota šim līgumam," uzsvēra Pabriks. "Tā netiks iesniegta parakstīšanas laikā Krievijai, tā ir skaidrojoša deklarācija, lai mēs uzturētu savus tiesiskuma principus".
Deklarācija uz Saeimu tiks sūtīta pēc tam, kad robežlīgums būs parakstīts. "Deklarācija bija vajadzīga tādēļ, lai mēs varētu runāt par tiesisko turpinātību un par Latvijas leģitimitāti kā par vecu, nevis jaunu valsti," sacīja Pabriks.
Savukārt jaunais robežlīgums, kuru Latvija galu galā parakstīs, visādā veidā respektē pašreiz starp Latviju un Krieviju eksistējošās robežas un noņem Latvijas teritoriālās pretenzijas, norāda ministrs.
"Parakstot robežlīgumu, mēs atsakāmies no teritoriālām, nevis tiesiskām pretenzijām," sacīja ministrs. Savukārt 1920.gada Miera līgums ir pamats Latvijas attiecībām ar Krieviju.
"Krievija nez kāpēc uzskata, ka Miera līgums kopš 1940.gada nav spēkā," piebilda ministrs.
Pabriks nevar garantēt, ka līgumu izdosies parakstīt 10.maijā. "Krievija teikusi, ka neparakstīs ātrāk, kamēr mēs neatsauksim deklarāciju, bet kā mēs varam atsaukt tādu dokumentu, kas palīdz mums šo līgumu ratificēt," norāda ministrs.
"Jautājums ir - cik ilgs laiks vajadzīgs katrai valstij, lai saglabātu savu seju un vienotos par tālāko ceļu," sacīja ministrs.
Citas valstis Latvijas pusei teorētiski gan varot prasīt, kāpēc deklarācija netika publicēta pirms trim vai pieciem gadiem.
"Es jau labprāt gribētu, lai mums tā [deklarācija] arī agrāk būtu bijusi, bet es skaidrus juristu vērtējumus dabūju tikai marta beigās," skaidro Pabriks.
"Iepriekšējie ministri un premjeri nespēra ne soli, jo neticēja, ka Krievija līgumu parakstīs, līdz ar to negatavoja dokumentus. Es nonācu situācijā, kad man šie dokumenti ir reāli jāsagatavo," teica ministrs.
"Šie jautājumi nebija sagatavoti, es saņēmu lielā mērā nesagatavotu līgumu," teica Pabriks. 

Atsakoties no deklarācijas, par robežlīgumu jārīko tautas nobalsošana 
Gunta Sloga,  Diena  05/03/05    Latvijas Republikas atjaunošana jeb tās kontinuitāte bija viens no atslēgas vārdiem pirms 15 gadiem pieņemtajā valsts neatkarības deklarācijā, un tieši valsts tiesiskās pēctecības principa saglabāšana nākotnē ir viens no galvenajiem iemesliem, kādēļ Latvijas—Krievijas robežlīgumam bija jāpievieno vienpusēja skaidrojošā deklarācija. Tā uzsver Dienas uzrunātie starptautisko tiesību eksperti, skaidrojot, ka bez šī vienpusējā skaidrojošā dokumenta Latvija nonāktu pretrunā ar 4.maija deklarācijā paustajām nostādnēm. Tāpat esot skaidrs, ka bez interpretējošās deklarācijas robežlīguma stāšanās spēkā nebūtu iespējama, nesarīkojot tautas nobalsošanu, kuras rezultāts būtu neprognozējams.
Tieši 1990.gada 4.maija deklarācija bija izšķirošs pagrieziena punkts ceļā uz Latvijas valsts neatkarību un 1918.gada 18.novembrī proklamētās republikas atjaunošanu. Šajā kontekstā jo īpaši zīmīgas šķiet diskusijas par to, vai valdībai vajadzēja pieņemt Latvijas—Krievijas robežlīgumu skaidrojošu vienpusēju deklarāciju. Kā zināms, Maskava izteikusies, ka šis dokuments nobremzēs robežlīguma parakstīšanu. Deklarācijā uzsvērts, ka robežlīguma ar Krieviju vienīgais mērķis ir de facto robežas dokumentēšana, bet tas netiek saistīts ar jautājumu par Latvijas okupācijas seku likvidēšanu.
No Latvijas amatpersonām visasāk reaģējusi prezidente Vaira Vīķe-Freiberga, izteikdamās, ka šāda deklarācija nebija nepieciešama, bet viņas pārstāvji neoficiālās sarunās pauž uzskatu — ar šo dokumentu Latvijas valdība izteikusi teritoriālas pretenzijas Krievijai. Deklarāciju kā Latvijas teritoriālo pretenziju izpausmi vērtē arī Krievija. Latvijas valdība gan uzsver, ka neprasa atdot Abreni. Vienpusējā deklarācija vien iezīmē tos vēsturiskos stūrakmeņus, kurus Latvija redz kā fundamentālu pamatu attiecībām ar Krieviju nākotnē, uzsvēris premjers Aigars Kalvītis (TP).
Arī Dienas aptaujātie juristi uzsver — vienpusējās skaidrojošās deklarācijas mērķis nav pretenziju pieteikšana uz Abreni, bet gan valsts kontinuitātes saglabāšana. Ja šāda dokumenta nebūtu, Latvija nonāktu pretrunā ar 4.maija deklarāciju, kas noteica, ka joprojām ir spēkā pirms okupācijas pastāvējusī republika un tās Satversme, bet attiecības ar PSRS, kuras tiesiskā mantiniece šodien ir Krievija, jāveido uz 1920.gada miera līguma pamata. Šajā līgumā Krievija ne vien bez ierunām atzina Latvijas neatkarību, bet tajā arī Abrene minēta kā Latvijas teritorija. 
Savukārt Latvijas — Krievijas robežlīguma, kura parakstīšana 10. maijā šobrīd ir apdraudēta, 1.pantā teikts, ka faktiski noteiktā robeža atdala divas suverēnas teritorijas, atstājot Abreni Krievijas pusē. Tādējādi robežlīgums, pēc ekspertu domām, nonāk pretrunā ar Satversmi.
Kā uzsver Rīgas Juridiskās augstskolas pasniedzēja Kristīne Krūma, ir noprotams, ka Krievijai un Latvijai ir atšķirīgi uzskati par robežlīguma mērķiem. Latvija uzsver, ka tas ir tehnisks demarkācijas līgums. Savukārt Krievija — 1920.gada līgums nav spēkā, Latvija 1940.gadā izmantoja pašnoteikšanās tiesības, pievienojoties PSRS, un šodienas Latvija ir jauna valsts, tādēļ arī nepieciešams jauns robežlīgums. Ņemot vērā to, atteikšanās no deklarācijas būtībā arī nozīmētu atsacīšanos no prasības atzīt Latvijas okupāciju, uzsver K.Krūma.
Viņa noliedz izskanējušos minējumus, ka līdz ar deklarāciju Latvija izvirza teritoriālas pretenzijas Krievijai. Juriste atgādina faktiski visu Eiropas valstu noslēgto 1995.gadā Parīzes stabilitātes paktu — tajā ES un NATO kandidātvalstīm tika uzlikts par pienākumu nokārtot robežjautājumus. Tādējādi ar vienpusējo deklarāciju Latvija uzsver, ka respektē de facto esošo robežlīniju, taču uzskata, ka tas nemaina juridisko situāciju. Pēc citu valdību konsultējušo juristu vārdiem, tas ir kompromiss — Latvija atteikusies no 1920.gada līguma pieminēšanas robežlīgumā, tā vietā pieņemot vienpusēju, Krievijai nesaistošu deklarāciju. "Tas, ko mēs prasām, ir — atzīt okupācijas faktu," tā par iespējamām nākotnes sarunām ar Krieviju saka K.Krūma.
Deklarācijas nepievienošana nozīmētu arī nonākšanu pretrunā ar valsts kontinuitātes principā balstīto likumdošanu un līdzdalību starptautiskajās organizācijās. Tieši šis princips ir pamatā arī pilsonības, valsts valodas, robežas un citiem likumiem, atgādina eksperti.
Pēdējo nedēļu diskusijās radies priekšstats, ka līdz ar robežlīguma parakstīšanu šim Latvijas — Krievijas attiecību jautājumam tiks pielikts punkts. Taču, lai līgums stātos spēkā, tas jāratificē abu valstu parlamentos. Juristi arī uzskata, ka pēc parlamenta balsojuma būtu nepieciešams arī referendums. 
Kā zināms, Satversme pieļauj Latvijas valsts teritorijas maiņu vien tādā gadījumā, ja tas tiek atbalstīts tautas nobalsošanā. Juristi atzīst — robežlīgums skar būtisku Latvijas valsts teritorijas daļu, jo faktiski Abrene nonāk Krievijas pārziņā. Tādēļ, lai ar valdības parakstītu robežlīgumu mainītu Satversmē ietverto Latvijas teritorijas definējumu, nepieciešams divkāršs apstiprinājums — Saeimas un tautas. Taču referendums, kurā būtu jāpauž atbalsts parlamenta apstiprinātajam līguma ratifikācijas likumam, var beigties neprognozējami. Ja referendumā nobalsotu pret likumu, tad robežlīgums nestātos spēkā. 
Taču, ja robežlīgumam tiktu pievienota deklarācija, Saeimā to varētu atzīt kā Satversmei atbilstošs un tautas nobalsošana nebūtu nepieciešama. Pastāv arī iespēja, ka robežlīgums tiek parakstīts un ratificēts bez deklarācijas, uzskatot, ka tas nav pretrunā ar Satversmi. Taču šādā gadījumā tas, visticamāk, nonāktu Satversmes tiesā. 
Likumdošana nosaka, ka divdesmit Saeimas deputāti, valdība, ģenerālprokurors var lūgt Satversmes tiesu noskaidrot, vai robežlīgums nav pretrunā ar valsts pamatlikumu. Šādā gadījumā Satversmes tiesa konstatētu, ka robeža ir grozīta un līgums tādējādi varēja stāties spēkā tikai pēc referenduma. Taču tā kā tas nav noticis, līgums nevar būt spēkā, — šādus iespējamos notikumu variantus pieļāvuši valdības pieaicinātie juristi. Vadoties no viņu atzinumiem, valdībā secināts, ka deklarācija ir labākais veids, kā iziet no situācijas.
***
Abrene de facto un de iure
1920.gada miera līgums, kurā Krievija uz mūžīgiem laikiem atzina kaimiņvalsts neatkarību, noteica, ka Abrene ir Latvijas teritorija
Prettiesiski un pēc Maskavas diktāta izveidotā LPSR Augstākā Padome 1944.gadā lūdz iekļaut KPFSR sastāvā Abrenes pilsētu un sešus pagastus
1990.gada 4.maijs
Neatkarības deklarācijā uzsvērts —1918.gadā proklamētā valsts de iure joprojām pastāv un pamats attiecībām ar Krieviju ir 1920.gada līgums, kas arī noteica robežu
2005.gada maijs
Latvijas — Krievijas robežlīgums, kas parafēts 1997.gadā un ko plānots noslēgt šogad 10.maijā, nostiprina faktisko situāciju, ka Abrene ir Krievijas teritorijas daļa. Līgumam paredzēts pievienot Latvijas vienpusējo deklarāciju. Tajā ir respektēta robežlīnija, kas atrunāta robežlīgumā, taču vienlaikus uzsvērts, ka juridiskā situācija, kāda tā bija 1920.gada miera līguma noslēgšanas laikā, nemainās. Krievija nav ar mieru, lai robežlīgumam pievienotu deklarāciju
Iespējamie risinājumi
Robežlīgumam netiek pievienota vienpusēja deklarācija. Tiek atklāti atzīts, ka tas ir pretrunā ar Satversmi, jo tiek būtiski mainīta Latvijas teritorija. Tā kā teritorijas maiņu Satversme pieļauj vien tad, ja par to nobalso arī tauta, tad ir nepieciešams referendums. Tajā nāktos balsot par Saeimas pieņemto līguma ratifikācijas likumu. Ja tauta nobalso pret likumu, tad robežlīgums nav stājies spēkā.
Robežlīgumam netiek pievienota deklarācija, uzskatot, ka tas nav pretrunā ar Satversmi. Taču šajā gadījumā pastāv iespēja, ka parlamentārieši, iespējams, arī nākamo sasaukumu, valdība, Ģenerāprokuratūra etc. vēršas Satversmes tiesā, lūdzot konstatēt, vai nav mainīta valsts robeža. Tā var konstatēt, ka robeža ir grozīta un to varēja darīt tikai referendumā. Tātad līgums neatbilst Latvijas Satversmei un nav spēkā.
Robežlīgums tiek parakstīts kontekstā ar vienpusējo deklarāciju. Nonākot ratificēšanai Saeimā vai izskatīšanai Satversmes tiesā, robežlīgums līdz ar deklarāciju varētu tikt novērtēts kā atbilstošs Satversmes 3.pantam, kurā noteikta Latvijas teritorija, tādā gadījumā referendums nav nepieciešams.

Buša vizītes laikā Latvijas un Nīderlandes gaisa telpā patrulēs NATO AWACS sistēmas lidmašīnas 
LETA--REUTERS  05/05/05     ASV prezidenta Džordža Buša vizītes laikā Latvijā un Nīderlandē NATO gatavojas izmantot abu valstu gaisa telpas patrulēšanai AWACS sistēmas lidmašīnas, teikts trešdien publiskotajā alianses paziņojumā.
"Pēc Latvijas un Nīderlandes valdību lūguma NATO piekritusi no 6. līdz 8.maijam sniegt drošības atbalstu, piešķirot AWACS lidmašīnas, lai sniegtu aviācijas aizsardzību Džordža Buša vizītei abās valstīs," norādīts dokumentā.
Agrīnās brīdināšanas un kontroles sistēmas lidmašīnas uzrauga gaisa telpu ar elektronisko instrumentu palīdzību. Kopš 2001.gada NATO aptuveni 20 reizes norīkojusi šāda tipa lidmašīnas drošības garantēšanai "īpaši svarīgu notikumu" laikā, tostarp nesenajās Romas pāvesta Jāņa Pāvila II bērēs un Atēnu Olimpiskajās spēlēs. 

Pierobežas ļaudīm Abrene nerūp
Imants Vīksne, Sandris Vanzovičs,  NRA    05/05/05    Katrs kilometrs tuvāk Krievijas robežai sašaurina gan ceļu, gan dzīves prioritātes.
Kaislības ap Latvijas un Krievijas robežlīguma parakstīšanu un vētrainajām debatēm par Abrenes atgūšanu līdz Vecumu pagastam nenonāk, katrs kilometrs tuvāk Krievijas robežai sašaurina gan ceļu, gan dzīves prioritātes.
Vecumu pagastā, kas 25 kilometru garumā robežojas ar Krieviju, politika neeksistē. Aktualitāšu dēlis, kas atrodas pie pagastmājas, vēsta par Balvu svētkiem, iespējām iegādāties dējējvistas un nopirkt liellopu apsēklotāja pakalpojumus. Vēl var pieteikties uz darbu vēlēšanu komisijā un Latgales apgabaltiesā. Darbs šeit ir visbiežāk daudzinātais un vienlaikus biedējošākais vārds. Tas, ko cilvēki nespēj piedot atjaunotajai Latvijas valstij, ir sovhoza sabrukums. Kādreiz tas deva darba vietas 900 cilvēkiem, proti, tikpat, cik šobrīd Vecumos iedzīvotāju, kopā skaitot. Tagad strādā tikai viena nopietna saimniecība, kas spēj nodarbināt vien pārdesmit cilvēkus. Pārējo iedzīvotāju biznesu apskaidro Ludmila Pužule. Viņas māja atrodas blakus mirušām sliedēm. Kādreiz pa tām no Pitalovas uz Vecumu naftas bāzi ripojušas cisternas un līdz ar tām darbs, nauda, maize, bet tagad te pastaigājas paplukušas vistas. Galvenais iztikas un arī alkohola avots Vecumos ir bērnu pabalsts vai pensija, vēl valsts neslikti maksājot par invaliditāti.
Pagasta priekšsēdētājs Georgijs Logins paskaidro, ka Vecumos viss ir sabrucis – mājas, dzīves, ģimenes – un tas izskatās nevis pēc kādas fatālas nejaušības, bet drīzāk pēc mērķtiecīgas politikas. Pērc neatkarības atgūšanas vietējie gaļas un piena uzņēmumi privatizēti un zibenīgi likvidēti, zemes uzpirkuši un iesaldējuši ietekmīgu politiķu nolīgti mākleri, un vietējie viņiem ir tikai traucēklis. Likumsakarīgi, visi, kam paveras kaut mazākā iespēja, pamet pierobežu. Uz ceļa pie Viļakas Neatkarīgā sastop astotās klases skolnieces Sarmīti un Unu. Sarmītei Ogrē dzīvo māsīca, un jau nākamgad pēc pamatskolas beigšanas viņa atstās dzimto vietu: "Šeit jau nav ko darīt, pat vidusskolas nav."
Vēl nesen pagasta vadība izpelnījās bargu kritiku no Valsts kontroles par to, ka ikvienai vietējai ģimenei centās palīdzēt, piešķirot lietošanā pa diviem trim hektāriem meža. "Eiropa rūpējas par to, lai šeit nenotiktu nekāda attīstība," drūmi secina pagastvecis. Arī pēkšņās rūpes par Abreni, viņaprāt, ir jāskata ne jau cilvēku attiecību, saimnieciskās attīstības un pat ne Latvijas politikas kontekstā: Eiropas Savienība un militārā alianse NATO Abreni vēlas saglabāt par stratēģiski svarīgu argumentu, lai uzturētu spriedzi attiecībās ar Krieviju. Kā apstiprinājums šim pieņēmumam nākamajā dienā sekoja ietekmīga savienības politiķa Gintera Ferheigena iestāšanās par Latvijas interesēm.
Cilvēki, kas katru dienu dzīvo ar skatu uz šīm pēkšņi Abrenes veidolā definētajām interesēm, taujāti par viņu politisko viedokli, apjūk. Vecs laulāts pāris, kas dzīvo pussagruvušā ēkā dažus simtus metru no robežas, pat nobīstas, ka kāds viņus grasās izmest no Latvijas, tāpēc sāk slavēt valsti, valdību: "Mums viss ir labi, pensiju saņemam un pret valsti neiesim. Kā tur izlems, tā būs labi. Pēc kara tā bija cita dzīve, tagad ir cita. Jūs zināt, ka bija liels karš?" satraukti taujā Elēna, kura Alekseja mājās pirms gadu desmitiem ieprecējās no Pitalovas.
No blakusmāju piekalnītes paveras skats uz krāšņu egļu mežu – kādreiz tā bija Latvija, tagad Krievija, un aiz šā meža atrodas Nosova. Astoņdesmitgadniece Lidija Baikova (Alekseja audžumāsa) pamet uz kaimiņvalsts pusi ar roku un stāsta par Purvmalu – kā mazā Ļida tur gājusi skolā, kā prezidentam Kārlim Ulmanim kopā ar citiem bērniem klājusi ziedu ceļu vairāku kilometru garumā. Pēc kara L. Boikova pārcēlusies uz šo pusi. Onkulis, būdams liels komunists, viņu iekārtojis par Viļakas grāmatnīcas vadītāju: "A goroskopā stāv rakstīts, ka vodoļejs ir tāds paviegls. Nu i atklāja Ļidačkai iztrūkumu kasē. Iedeva 111. staķju za halatnosķ, un pusotru gadu nodzīvojos pa cietumu Rīgā. Strādāju veļas mazgāšanas cehā – laba gan bija dzīve, darbs, maize." Smaga tā kļuva pēc iznākšanas – 42 gadi ar vīru dzērāju, 17 gadu par slaucēju vietējā kolhozā. Tagad beidzot ir miers, un meitas aicinājumiem pārcelties uz pilsētu Ļida atsaka, jo "vodoļejs esot vientuļnieks". Kamēr būšot spēki, viņa pati tiks galā. Tā pirms pāris dienām viņa patriekusi kaut kādus bandītus, kas mājelei izņēma logu un mēģināja ielīst iekšā, slēpjoties no robežsargiem. L. Baikovai ir mazs suņuks, akls kaķis un svētbilde virtuves stūrī. Avīzes un televizors ļauj sekot līdzi notikumiem Latvijā un pasaulē, kas Ļidu ļoti interesējot. Vairāk viņai arī neko nevajagot, "lai tik Dieviņš sargā un māja tā neizsalst kā šoziem". Kad saruna iegriežas par politiku, astoņdesmitgadīgā vecmāmuļa šķiet vīlusies, jo izrādās, ka pārpratusi avīžnieku ziņoto – Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga lāgā neatbalsta Latgales paplašināšanu, kā viņa to bija iedomājusies. Pēc Ļidas domām, Abreni pievienot nekaitētu to pašu kolhozu dēļ – runājot, ka tur Pitalovā kolektīvās saimniecības bagātas arī tagad, un tad jau mūsējiem būtu kāds darbs.
Līdz ar paaudžu maiņu vēsturiskās saites iedzīvotāju starpā kļūst arvien vājākas, un latviešu Pitalovas apkaimē tikpat kā neesot. Agrāk Vecumu pagasta cilvēki brauca apciemot savus radus un apkopt vecāku kapavietas, bet tagad mašīnu rindu uz robežas Krievijas virzienā veido caurbraucēji vai arī tie, kuri uz Pitalovu no Balviem brauc pēc lētā benzīna. Virzienā no Krievijas uz Latviju rindas nav. Kāds vīrs saiņiem pieblīvētā pasātā pamet Latviju uz visiem laikiem. Piecdesmit Liepājā nodzīvotajiem gadiem nākas likt pāri krustu, lai dotos pie bērniem uz Novgorodu: "Viņiem nepieciešama palīdzība, un arī mēs ar māti kļūstam veci." Skatoties uz viņpus robežas plīvojošo saulē izbalējušo Krievijas karogu, vīrs lēni novelk: "Krievija Abreni nekad neatdos. Molotovs kādreiz tā arī teica – mums ar biedru Staļinu padodas Padomju Savienības paplašināšana. Ja kaut vienai valstij izdotos atgūt kaut kvadrātcentimetru kādreizējās teritorijas, tūlīt jau rindā aiz tās stāvētu nākamās. Krievija to nepieļaus. Bet patiesībā tā visa ir politika, kas vienkāršajiem cilvēkiem itin neko nenozīmē." Arī uzrunātais Latvijas robežsargs garāmejot it kā starp citu izmet: "Cilvēki ir vienādi abās pusēs – galva, divas rokas un divas kājas. Eiropas Savienība turpināšot Krievijai prasīt robežlīgumu ar Latviju 
Gunta Sloga, Sanita Jemberga Briselē,  Diena  05/05/05     Eiropas Savienība (ES) nenovērsīsies no Latvijas arī tad, ja robežlīgums ar Krieviju 10.maijā netiks parakstīts, un tā turpinās prasīt Maskavai robežlīguma parakstīšanu ar Latviju arī turpmāk, padarot to par vienu no priekšnosacījumiem sarunām par bezvīzu režīmu, Dienai atzina ES diplomāti. 
Viens no ietekmīgākajiem ES komisāriem Ginters Ferhoigens vizītes laikā Rīgā otrdien arī uzsvēra, ka labas attiecības starp Latviju un Krieviju ir visas ES interesēs un tām jābūt daļai no kopējās ES un Krievijas politikas. G.Ferhoigens arī sacīja, ka ar Latvijas — Krievijas robežlīgumu saistītās problēmas bijušas zināmas sen un, ja 10.maijā līgumu neparakstīs, Latvijai nebūšot jāuzklausa ES pārmetumi.
Taču, kamēr Latvijā cerības uz drīzu līguma parakstīšanu trešdien ruka aizvien mazākas un valdības pārstāvji mēģināja panākt ES izpildvaras iesaistīšanos šā jautājuma risināšanā, priecāties varēja igauņi. Kā vēstīja Igaunijas mediji, šīs valsts Ārlietu ministrija saņēmusi oficiālu Krievijas ārlietu ministra Sergeja Lavrova ielūgumu 18.maijā Maskavā parakstīt Igaunijas un Krievijas robežlīgumu. 
Taču Latvija trešdien vēl nebija saņēmusi nekādas ziņas no Maskavas, un, kā atzina ārlietu ministrs Artis Pabriks (TP), cerības, ka līgumu parakstīs 10.maijā, ir pavisam mazas. Taču tai pašā laikā valdība uzsvēra, ka, neatteikdamās no Krieviju saniknojušās vienpusējās deklarācijas, tā mēģinās veicināt pēc iespējas drīzu līguma parakstīšanu.
Lai gan ES valstis vai Eiropas Komisija (EK) nav publiski krit izējušas Latviju par pēkšņo lēmumu pēdējā brīdī pievienot līgumam deklarāciju, kas apdraud ilgi saskaņoto parakstīšanu, avoti diplomātiskajās aprindās atzinuši, ka neoficiālās sarunās tas izpaudies nepārprotami — kritika neesot par deklarācijas tekstu, bet gan faktu, ka Latvija nav uzskatījusi par vajadzīgu informēt partnerus par saviem nodomiem. Tas vismaz uz laiku varot nozīmēt Latvijas nostājas vājināšanu ES. Taču oficiāli EK ieņēmusi Latvijas nostāju, ka deklarācija nenozīmē teritoriālu pretenziju izvirzīšanu Krievijai.
ES izpildvara, kas centusies izvairīties tikt ierauta Latvijas un Krievijas vārdu kaujās par robežlīgumam pievienoto deklarāciju, lai nesabojātu gaisotni pirms gaidāmās galotņu sanāksmes, pēdējās dienās nākusi klajā ar vairākiem pretrunīgiem paziņojumiem. Sākotnēji apzīmējot Latvijas un Krievijas strīdu kā divpusēji risināmu problēmu, tagad Eiropas Komisija (EK) to apraksta kā "ļoti jūtīgu jautājumu visai ES". Pēc G.Ferhoigena paziņojuma Tallinā par nepieciešamību Krievijai atzīt baltiešu okupāciju, lai varētu izveidoties labas attiecības starp paplašināto ES un Krieviju, EK preses pārstāvji pēc tam žurnālistiem skaidroja, ka "mūsu nostāja ir skatīties nākotnē, nevis pagātnē", liedzot saprast, vai šis jautājums komisāru sēdēs ticis iztirzāts un G.Ferhoigena teiktais ir kopējs viedoklis. Pats komisārs Dienai uzsvēra, ka nenāk klajā ar privātiem paziņojumiem un šie viņa izteikumi esot jāvērtē ES un Krievijas attiecību kontekstā.
Viņš otrdien sacīja, ka arī Latvijas attiecības ar Krieviju ir daļa no attiecībām starp Krieviju un ES. "Latvija ir lielas, demokrātiskas Eiropas sabiedrības daļa, un tas nozīmē, ka Latvija nav viena. Latvijas un Krievijas attiecības un Eiropas Savienības politika Krievijas jautājumā nevar atšķirties. Tai jābūt daļai no Savienības kopējās politikas," komisārs teica intervijā Latvijas radio. "Krievija nav tikai svarīgākais Latvijas kaimiņš, bet arī nozīmīgs kaimiņš Eiropas Savienībai kopumā. Mēs vēlamies izveidot labākās iespējamās attiecības ar Krieviju, mūsu svarīgāko un stratēģiski nozīmīgo partneri Eiropā," viņš sacīja. Lai šādas attiecības attīstītos, ir nepieciešams, lai visiem būtu vienota izpratne par Eiropas vēsturi, Dienai sacīja G.Ferhoigens. "It īpaši kopēja izpratne ar Krieviju," uzsvēra komisārs.
Viņš arī atgādināja, ka Otrā pasaules kara beigas bija prieka avots ikvienam, taču ne atbrīvošanas diena visiem. "Dažām tautām, tādām kā jūsējā, tas bija jaunas un ļoti ilgas diktatūras sākums, valsts ļoti ilgu laiku bija okupēta. Tas ir kaut kas, ko nevar neievērot," sacīja G.Ferhoigens. "Es ceru, ka attiecības starp Krieviju un Latviju uzlabosies, jo tas ir svarīgi arī ES un Krievijas attiecībām, tādēļ es ceru, ka robežlīgums tiks parakstīts un galu galā tiks izveidotas ļoti konstruktīvas, labas kaimiņattiecības starp Krieviju un Latviju. Tas ir Eiropas interesēs," apgalvoja komisārs.
ES un Krievijas attiecību pazinējiem ES paziņojumi ļauj secināt, ka pret baltiešu interesēm Savienība nav ieņēmusi stingru un prasīgu nostāju, jo par Krievijas ļoti kāroto bezvīzu režīmu ES runā kā par "tālu ilgtermiņa mērķi" bez noteiktiem datumiem, bet atvieglot vīzu režīmu un to izsniegšanu noteiktām personu kategorijām ir ar mieru arī bez parakstītiem robeždokumentiem.
Pirmo reizi atklājot scenāriju, kā ES rīkosies robežlīgumu neparakstīšanas gadījumā, diplomāti Dienai sacīja, ka tas būs viens no priekšnoteikumiem, lai sāktu sarunas par Krievijas iekāroto bezvīzu režīmu. "Mēs arvien vēlamies, lai Krievija parakstītu robežlīgumu 10.maija rītā (..) Ja tas nenotiek, mēs turpināsim aicināt Krieviju līgumus parakstīt, jo mums ir vajadzīga skaidrība par robežām starp paplašināto ES un Krieviju, un tas būs priekšnoteikums, lai sāktu sarunas par iespējamu vīzu režīma atcelšanu," teica diplomāts.

Uzsāks pasākumus bezvīzu režīma ieviešanai ar ASVLETA  05/04/05    Latvijas Ārlietu ministrija (ĀM) un ASV vēstniecība Rīgā apstiprinājušas Latvijas mērķi kļūt par ASV bezvīzu režīma dalībnieci un vienojušās veikt virkni kopīgu pasākumu šī mērķa sasniegšanai, informēja vēstniecības preses sekretārs Kaspars Rūklis. 
ĀM apņēmusies uzsākt sabiedrības informēšanas kampaņu, aicinot Latvijas pilsoņus neuzturēties ASV ilgāk par atļauto laiku un informējot par problēmām, kas saistītas ar ASV vīzu neatbilstošu izmantošanu un uzturēšanos ASV ilgāk par atļauto laiku. 
Kampaņas laikā sabiedrība arī tiks izglītota par bezvīzu režīma programmu un vīzu plāna norisi. 
Vēstniecība paredzējusi izskatīt pieņēmumus, saskaņā ar kuriem vēstniecība piemēro tūrisma un biznesa vīzu pieprasījumu izskatīšanas juridiskos kritērijus. 
Vēstniecība un Ministrija vienojušās kopīgi strādāt pie tā, lai 2006.gadā veiktu aptauju par to tūrisma vīzu izmantošanu, kas nav tikušas mainītas uz citu vīzas kategoriju. Abas puses apņēmušās divreiz gadā pārskatīt Latvijas progresu, kāds ir sasniegts bezvīzu režīma programmas juridisko kritēriju īstenošanai. 
Latvija uzņēmusies pēc iespējas ātrāk īstenot bezvīzu režīma programmā paredzētos biometriskos un citus tehniskos un drošības kritērijus. Savukārt ASV apņemas iespēju robežās sniegt tehniskas konsultācijas un palīdzību. 
Vēstniecība un ĀM vienojušās sniegt viena otrai informāciju par Latvijas pilsoņiem izdotajām ASV vīzām un datus par robežas šķērsošanu, ko veikuši Latvijas iedzīvotāji ar ASV vīzām. 
Latvija piekritusi sadarboties ar Vēstniecību, lai izmeklētu visus iespējamās krāpšanas gadījumus, kas saistīti ar ASV vīzu vai citu ceļošanas dokumentu pieprasīšanu vai izmantošanu. 

Valdībā un partijās…

Kariņš pārvērš PA par farsu
Bens Latkovskis,  NRA  04/30/05    Vakar ekonomikas ministra Krišjāņa Kariņa sasauktā Privatizācijas aģentūras (PA) ārkārtas padomes sēde pārvērtās par nožēlojamu cirku, kur šīs izrādes režisors neko vairāk kā klātesošo smīnus neizpelnījās un kas beidzās pilnīgi bez jebkāda rezultāta.
Visu PA padomes sēdi ekonomikas ministrs Krišjānis Kariņš virzīja uz to, lai piespiestu padomes locekļus nobalsot par ierosinājumu sasaukt a/s Ventspils nafta ārkārtas akcionāru pilnsapulci, kura atceltu pašreizējos VN padomes locekļus un ievēlētu jaunus. Taču ministrs, sasaucot PA ārkārtas padomi, nebija parūpējies pat par elementārāko savu ierosinājumu juridisko pamatojumu, līdz ar to sēdi pārvēršot, kā izteicās padomes loceklis Ivars Forands, tukšā mājsaimnieču papļāpāšanā. 
Aizsteidzoties notikumiem priekšā, izrādījās, ka PA padome pēc likuma un pašu pieņemtā reglamenta nemaz nevar uzdot PA valdei pieņemt lēmumu par VN akcionāru pilnsapulces sasaukšanu. Tas jādara PA valdei, taču tā kā tā nekādu lēmumu nebija pieņēmusi, faktiski nebija arī par ko balsot, ko nepārprotami norādīja PA padomes locekļi. Šīs acīmredzamās juridiskās neatbilstības bija skaidras visiem klātesošajiem, izņemot Jaunā laika pārstāvēto ekonomikas ministru un viņa partijas biedru Arildu Betheru, kuri, par spīti tam, ka pat PA juristi atzina lēmuma juridisko nekorektumu, uzstāja par jautājuma izvirzīšanu balsošanai. 
Pēc PA padomes locekļu vairākkārtējiem iebildumiem, ka viņi nevar balsot par atbalstu PA valdes vēl nepieņemtam lēmumam, ekonomikas ministrs savu ierasto smaidiņu, kurš dažādā intensitātē visu sēdes laiku rotāja viņa seju, nomainīja pret sadusmota īgņas grimasi un pasludināja, ka PA padomes locekļi ir veiksmīgi koordinējuši savu rīcību, lai noraktu ikvienu saprātīgu problēmas risinājumu. Uz šo visus PA padomes locekļus apvainojošo izteikumu ļoti korekti atbildēja zaļo partijas pārstāvis Askolds Kļaviņš. "Jūs šeit esat galvenais koordinators, un tieši jūsu vainas dēļ ir radusies šāda situācija," sacīja A. Kļaviņš.
Saprātīgu problēmas risinājumu piedāvāja PA padomes loceklis Imants Mantiņš. Viņš ierosināja lēmumu nepieņemt, bet PA valdei sagatavot uz nākamo sēdi lēmuma projektu, kuru varētu iekļaut darba kārtībā un tad arī balsot. Šis kompromisa variants, kurš ļautu visiem izvairīties no juridiski apšaubāmu lēmumu pieņemšanas, neatrada K. Kariņa atsaucību, un viņš par katru cenu gribēja piespiest PA padomi nobalsot par juridiski nesaistošu lēmumu.
Taču tas, ka pieņemt lēmumu par VN akcionāru pilnsapulces sasaukšanu nebija PA padomes kompetencē, ir tikai pusbēda. Izrādījās, ka ekonomikas ministra iecerētajā scenārijā nebija arī modelēta iespējamā notikumu attīstība. PA padomes loceklis Aivars Dātavs izvirzīja ļoti pamatotu jautājumu: "Vai PA ir konkrēti kandidāti, kurus izvirzīt VN padomē, ja VN akcionāru pilnsapulce patiešām pieņems lēmumu atcelt esošos VN padomes locekļus un ievēlēt jaunus." PA ģenerāldirektors Artūrs Grants pēc īsas minstināšanās atzina, ka šādu kandidātu nav.
Pēc tādas atbildes izvirzījās jautājums, kāds tad īsti ir sasauktās PA ārkārtas padomes sēdes mērķis. Gan A. Grants, gan arī K. Kariņš atzina, ka ir mazas iespējas, ka, pat sasaucot VN ārkārtas akcionāru pilnsapulci, varētu tikt mainīta uzņēmuma padome. Tādējādi galvenais mērķis esot paust attieksmi pret atsevišķu VN valsts izvirzīto padomes locekļu balsojumu VN padomes 25. aprīļa sēdē, kurā daži valsts izvirzītie VN padomes locekļi esot balsojuši pret ekonomikas ministra norādījumiem.
Runa ir par 25. aprīļa VN padomes lēmumu par konfidencialitātes palielināšanu VN darbībā, kas neļautu atsevišķiem VN padomes locekļiem, izejot no sēdes, sniegt informāciju masu medijiem, kas varētu kaitēt uzņēmuma interesēm. Ekonomikas ministra sašutumu izraisīja viena no VN padomes locekļiem Eižena Cepurnieka balsojums par šīs konfidencialitātes palielināšanu, kas, pēc K. Kariņa domām, samazina valsts iespēju kontrolēt uzņēmumā notiekošo. Pats E. Cepurnieks šo balsojumu skaidro šādi – "nav normāli, ka es no televīzijas uzzinu par VN padomē lemjamiem jautājumiem, pirms to esmu uzzinājis kā VN padomes loceklis. Tātad ar informācijas noplūdi kaut kas nav kārtībā, kas noteikti ir VN konkurentu interesēs."
K.Kariņa neizprotamā vēlme piespiest PA padomes locekļus balsot par juridisku nekorektu lēmumu I. Forands novērtēja kā ministra slepeno interešu virzītu. 
***
Viedokļi
Ivars Forands: "Jūtos ievilkts pompozā teātrī, kur kāds cenšas vairot savu popularitāti ar šķietamu cīņu par taisnību un saukļiem par valsts interesēm"
Imants Mantiņš: "Es negribu nevienu aizvainot, bet ministrs balstās nevis uz reāliem faktiem, bet gan uz kaut kādām savām iedomām".

LSDSP vadībā Īvānu nomaina Juris Bojārs 
LETA  04/30/05     Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) kongresā šodien pēc vairāku gadu pārtraukuma par partijas priekšsēdētāju tika ievēlēts Juris Bojārs.
Par Bojāra ievēlēšanu šajā amatā nobalsoja 186 kongresa delegāti, savukārt par otru kandidātu, līdzšinējo partijas vadītāju Daini Īvānu - 167 partijas biedri.
Sākotnēji LSDSP priekšsēdētāja amatam tika izvirzīti 12 pretendenti, bet pirmajā balsošanas kārtā piedalījās vairs tikai četri - arī Guntars Jirgensons un Leons Bojārs, jo pārējie savas kandidatūras atsauca.
Bojāra piekritēji ziņu par viņa ievēlēšanu partijas vadībā atzīmēja ar skaļiem aplausiem un piecelšanos kājās."Mēģināsim strādāt kopā, aizmirstot visus asos vārdus un pārdarījumus," savā uzrunā teica Bojārs, paziņojot, ka neatliekamākais uzdevums ir līdz nākamajam partijas kongresam oktobrī pārskatīt visus partijas dokumentus, programmu un statūtus, lai tie atbilstu jaunajām reālijām, kādās atrodas Latvija pēc iestāšanās Eiropas Savienībā un NATO.
Pēc politiķa vārdiem, līdz 9.Saeimas vēlēšanām LSDSP ir jāveic arī biedru "revīzija". "Katram, kas turas uz kājām, atradīsies darbs," teica Bojārs, "neviens karavadonis nedodas kaujā, nezinot, cik liels ir viņa karaspēks." Bojārs uzsvēra, ka LSDSP biedru pārreģistrēšana netiks veikta, bet tiks noskaidrots, cik daudz cilvēku ir partijas rindās un tiks atsijātas "mirušās dvēseles".
Bojārs cer, ka viņam izdosies novērst jaunu šķelšanos LSDSP rindās un ka no partijas neaizies ne Īvāna piekritēji, ne jaunatnes sociāldemokrātu grupa, kas jau reiz pameta sociāldemokrātus, lai pievienotos Sociāldemokrātu savienībai. Politiķis uzsvēra, ka būdams profesors visu mūžu ir strādājis ar jaunatni un spējot ar to saprasties.
Pēc Bojāra vārdiem, līdzšinējais LSDSP ģenerālsekretārs Jānis Dinevičs nevarēs turpināt darbu šajā amatā, jo viņš bija "diriģents", kuram jāuzņemas atbildība par partijas neveiksmēm pēdējās trīs vēlēšanās. Savukārt sadarbībā ar Rīgas domes LSDSP frakciju, kuru arī vada Dinevičs, nekādas problēmas neradīšoties.
Jaunais partijas līderis pauda cerību, ka kongresā tiks ievēlēta "domājoša dome", kura, atšķirībā no iepriekšējās "par naudu un amatiem nopirktās marionešu domes", spēs piedāvāt jaunas idejas un sekmēs partijas organizatorisko nostiprināšanu.
Savukārt uz divām LSDSP priekšsēža vietnieku vietām pretendē desmit kandidāti - Gundars Bojārs, Jirgensons, Viesturs Āboliņš, Imants Kurts, Imants Zvejsalnieks, Leons Bojārs, Astrīda Mūrniece, Jānis Dinevičs, Helmuts Lauks un Viola Lāzo.
Kā liecina aģentūras LETA arhīvs, juridisko zinātņu profesors Bojārs ir dzimis 1938.gada 12.februārī Rīgā.
Bojārs ir mācījies VDK Augstākajā skolā Maskavā, kur ieguvis specialitāti - referents starptautiskajās attiecībās. Vēlāk mācījies PSRS Ārlietu ministrijas Diplomātiskās akadēmijas neklātienes aspirantūrā un aizstāvējis juridisko zinātņu kandidāta disertāciju "PSRS pilsonības starptautiski tiesiskie aspekti".
Padomju laikā Bojārs tika strādājis LPSR VDK Pretizlūkošanas daļā, kā arī strādājis Latvijas PSR Ārlietu ministrijā par padomnieku un nodaļas vadītāja vietnieku, līdz 1984.gadā viņš pārgāja darbā Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē.
Atmodas laikā Bojārs iesaistījās Latvijas Tautas frontes (LTF) veidošanā, piedalījās LTF 1.programmas un statūtu sagatavošanā un vadīja šo dokumentu pieņemšanu LTF 1.kongresā. 1988.gadā viņš tika ievēlēts par PSRS tautas deputātu kā LTF pārstāvis. 1990.gadā Bojārs tika ievēlēts par Augstākās padomes deputātu.
Bojārs ir arī Starptautisko attiecību institūta dibinātājs un direktors.
1992.gadā Bojāru ievēlēja par Latvijas Demokrātiskās darba partijas (LDDP) priekšsēdētāju, tomēr kopš 1993.gada viņš vairs nav tiesīgs kandidēt Saeimas vēlēšanās, jo parlaments liedza vēlēšanās balotēties bijušajiem VDK štata darbiniekiem.
1999.gadā vairāku sociāldemokrātu partiju apvienošanās kongresā Bojārs tika ievēlēts par LSDSP priekšsēdētāju, līdz 2002.gada nogalē pēc ilgstošām nesaskaņām partijā viņš nolika LSDSP priekšsēdētāja pilnvaras, uzņemoties morālu atbildību par LSDSP neiekļūšanu 8.Saeimā.
Šajā gadā Bojārs gan atkal pretendēja uz ievēlēšanu partijas priekšsēdētāja amatā, tomēr šo posteni ieņēma Īvāns, kurš partiju vadīja līdz šodienai. Pērn Bojārs kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču LSDSP tajās nevienu vietu neieguva.
Bojārs atzīmē, ka 1999.gadā tieši viņš Valsts prezidenta vēlēšanu dienā atveda tolaik mazpazīstamo Vairu Vīķi-Freibergu uz Saeimu un sekmēja viņas ievēlēšanu Valsts prezidentes amatā. 

Juris Bojārs atgūst LSDSP vadību
Baiba Lulle,  NRA 05/02/05    Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) vadībā pēc divarpus gadiem atkal atgriezies Juris Bojārs, kurš sestdien partijas kongresā tikai otrajā balsošanas kārtā pārspēja līdzšinējo partijas vadītāju Daini Īvānu.
Nezinot par sekojošo reakciju, izvēlēt priekšsēdētāju pirms pašvaldību vēlēšanām gada nogalē notikušajā kongresā sociāldemokrāti neriskēja. 
Vēlēšanu dilemmu labi raksturoja Rīgas domnieka Guntara Jirgensona teiktais: "Daļa partijas biedru nevēlas atgriezties pie J. Bojāra vadības stila, daļa nav apmierināti ar vēlēšanu rezultātiem." Lai kas vadītu partiju, viņš aicināja apslāpēt neapmierinātību un šķelšanās vēlmi. Arī vairāki partijas ierindas biedri Neatkarīgajai pauda, ka piedzīvot tādu šķelšanos, kad LSDSP 2001. gada nogalē pameta Egils Baldzēns ar domubiedriem un jauniešu grupa, partija vairs nevarot atļauties.
Tūlīt pēc J. Bojāra ievēlēšanas kāda partijas biedre jau uzrakstīja iesniegumu par aiziešanu no partijas. Taču tas, vai varētu notikt kārtējā plašāka šķelšanās, lielā mērā būs atkarīgs ne tikai no J. Bojāra jau pieteiktās partijas biedru revīzijas, bet arī no valdes sastāva. "Valde apveltīta ar plašām pilnvarām, kas ir vēl lielākas nekā partijas priekšsēdētājam. Lai pateiktu, kas notiks tālāk, vai partija atgriezīsies pie bojārisma, jāsagaida pirmā domes un valdes sēde," Neatkarīgajai teica D. Īvāns. Valdi apmēram divu nedēļu laikā varētu ievēlēt dome – tās 37 biedrus ievēlēja kongress, bet vēl 23 jāizvirza reģionālajām nodaļām. 
Par priekšsēdētāja vietniekiem savukārt tika ievēlēti D. Īvāna atbalstītāji – Jānis Dinēvičs un Guntars Jirgensons. D. Īvāns lēš, ka domē un arī valdē varētu būt līdzīgs viņa un J. Bojāra atbalstītāju skaits. Par šāda dalījuma eksistenci liecina gan partijas biedru un līderu izteikumi, gan balsošanas rezultāti, gan citu partijas priekšsēdētāja amata pretendentu atteikšanās kandidēt par labu vienam vai otram pretendentam.
Pieticīgie pašvaldību vēlēšanu rezultāti un, pēc vairāku biedru teiktā, "izgāšanās" Saeimas un Eiroparlamenta vēlēšanās bija vadošā motivācija D. Īvāna nomaiņai. Tiesa, pēc neiekļūšanas 8. Saeimā J. Bojārs, uzņemoties daļu atbildības, nolika partijas vadītāja pilnvaras, savukārt Eiroparlamenta vēlēšanās, kurās LSDSP neieguva nevienu vietu, kā norāda D. Īvāns, tieši J. Bojārs bija saraksta lokomotīve.
"Man bija pietiekami liels atrāviens, bet, ja tauta negrib ņemt LSDSP sarakstu to kļūdu dēļ, kas iztaisītas, tad es tur neko nevaru līdzēt. Nebija arī neviens radio klips, kā tad var vinnēt?" Neatkarīgajai atteica J. Bojārs. Arī no kongresa tribīnes viņš veltīja asu kritiku partijas vadībai, kas pēdējos trīs gados nebija sarīkojusi nevienu "atklātu pasākumu ar tautu", vien izvirzījusi utopiskus lozungus un piesaukusi Raini "kā Oļiņiete Dievu to kungu". Viņaprāt, lielākais vaininieks visu triju vēlēšanu neveiksmēs ir LSDSP ģenerālsekretārs Jānis Dinēvičs, kurš vadījis to kampaņas, tāpēc nez vai viņš varēšot turpināt darbu ģenerālsekretāra amatā. "Bez Dinēviča šī partija nespēj pat eksistēt. Viņš ir lielisks organizators un politiķis, konsekventi turējies pie LSDSP, cietis arī nepamatotu kritiku. Ja notiks izrēķināšanās ar viņu, tad šai partijai nebūs nākotnes," kolēģi aizstāvēja D. Īvāns. Ģenerālsekretāru ievēlē dome.
D. Īvāns gan atzina, ka šis nav "uzvarētāju kongress", bet LSDSP joprojām ir ceturtā lielākā pārstāvniecība pašvaldībās. Tajās LSDSP ir 121 deputāts, pēc 2001. gada vēlēšanām bija 205. Taču D. Īvāns teic: "Vēlēšanu rezultātus neuzskatu par izgāšanos, jo partiju pārņēmu, kad tās atbalsts bija 2,6% pēc J. Bojāra izgāšanās Saeimas vēlēšanās. EP mēs neiekļuvām tikai par mata tiesu, bet pēdējās pašvaldību vēlēšanās esam krietni palielinājuši mūsu atbalstītāju loku. Tie, kas par mums balsoja, vairs nebija protesta vēlētāji, bet apzinātais LSDSP vēlētājs, un tā ir laba zīme."
Rīgas domnieki uzslavas veltīja četros gados galvaspilsētā paveiktajam. Eksmērs G. Bojārs pievērsās jaunās, labējās domes vadības un valdības kritikai, galvenokārt tomēr kritizējot partijas vadību. Tai tika pārmesta vāja turēšanās pretim varas un naudas kārdinājumam, amatpersonu atbildības trūkums, vāja ideoloģija un tās "novadīšana līdz masām", nepietiekama sadarbība ar arodbiedrībām, pašvaldībām, inteliģenci, pārāk maz iesaistīta jaunatne. Partijai trūkstot arī spilgta piedāvājuma tautai, pēc I. Kurta teiktā – "sava jājamzirdziņa". Vairākkārt piesaukta nepieciešamība organizēt referendumu par kādu jautājumu. J. Gulbja piedāvāto iespēju tautai balsot par progresīvā ienākumu nodokļa ieviešanu ātri atmeta kā neatbilstošu Satversmei ("Tautas nobalsošanai nevar nodot budžetu un likumus par aizņēmumiem, nodokļiem..." – Satversmes 73. pants).
J. Bojārs vēl nevarēja pateikt, par ko tautai varētu piedāvāt balsot: "Vāksim labākos ekspertus un apspriedīsim dažādus variantus." Arī J. Bojāra savulaik izstrādātie Satversmes grozījumi nebūt neesot noiets etaps – no projekta paklusām zogot citi politiķi. 
***
Vai pēc līdera maiņas iespējama partijas šķelšanās?
Juris Bojārs: 
– Ceru, ka neaizies ne Īvāna piekritēji, ne jaunatnes grupa. Ja kādi cilvēki grib aiziet pie Egila Baldzēna (Sociāldemokrātu savienība), tad viņi izolēs sevi no lielās politikas un ar viņiem notiks tas pats, kas notika ar Baldzēnu. Nodevējus jau tikai izmanto, samaksā vienreiz un sveiki. Vai centīšos noturēt, būs atkarīgs no tā, par kādiem cilvēkiem ir runa – dažus labāk redzu ejam nekā nākam. Nekāda masveida aiziešana nebūs, godīgie neaizies. Balsojuma rezultāti nenozīmē, ka visi, kas balsoja par Īvānu, ar viņu kopā arī aizies. Vai aizies Īvāns, nezinu, tad jau manīs – savulaik viņš aizgāja no Augstākās padomes priekšsēdētāja vietnieka posteņa, nepasakot – kāpēc.
Dainis Īvāns: 
– J. Bojāru pazīstu no Atmodas un Tautas frontes laikiem – ne no tās labākās puses, tāpēc man ir lielas bažas par partijas nākotni. Cerēju, ka partija no bojārisma-populisma un diezgan autoritāras politikas ir atguvusies, bet izrādījās, ka ne. Varētu notikt partijas radikalizācija, par ko liecina J. Bojāra rakstu sērija Aivara Gardas laikrakstā DDD ar saukli okupantus ārā un līdzīgi viņa izteikumi domes sēdēs. Pats esmu pret šķelšanos, jo bez sociāldemokrātijas neredzu Latvijas attīstību. Pašlaik citu partiju piedāvājumus neizvērtēju – par mani balsoja ļoti daudzi delegāti, kas neatbalsta regresīvo kursu. Pateikt, kas notiks tālāk, varēs pēc pirmās domes un valdes sēdes.

Kariņš nespēj pamatot savu aktivitāti VN sakarā
Bens Latkovskis,  NRA  05/02/05    Ekonomikas ministrs Krišjānis Kariņš, vārdos iestājoties par valsts interesēm, darbos rīkojas pilnīgi pretēji.
Ministru kabinets 1. martā uzdeva Ekonomikas ministrijai izstrādāt nosacījumus, lai par maksimāli izdevīgu cenu pārdotu akciju sabiedrības Ventspils nafta valsts kapitāla daļas. Elementārā loģika nosaka, ka nepieciešams pārdot Ventspils naftas meitasuzņēmumus – Ventspils naftas termināls un Latrostrans, proti uzņēmumus, kuri šobrīd funkcionē tikai daļēji, jo Krievija netransportē naftu uz Ventspils ostu caur cauruļvadu.
Vārdos ekonomikas ministrs Krišjānis Kariņš atbalsta Ventspils naftas valsts kapitāla daļas pārdošanu ar visizdevīgākajiem nosacījumiem, taču praksē dara visu, lai šo darījumu apgrūtinātu, protams, sev ierastajā kārtā apvainojot visus citus kaitniecībā. Tā vietā, lai tiktos ar citiem VN akcionāriem un izstrādātu noteikumus, kā labāk pārdot patlaban nefunkcionējošos VN meitasuzņēmumus, ekonomikas ministrs sasauc Privatizācijas aģentūras ārkārtas padomes sēdi, lai mainītu VN padomes sastāvu. Ne velti PA padomes loceklis Imants Mantiņš, kurš katru uzstāšanos uzsāk ar bezierunu atbalstu K. Kariņam, uzsver: "Padomes locekļu maiņa šobrīd nav aktuālākais jautājums Ventspils naftā."
Ja gribam izprast lietas būtību nevis politiskajā, bet ekonomiskajā plāksnē, tad jāsaprot – Ventspils nafta ir daudzfunkcionāls uzņēmums, kura sāpju bērns ir tukšā naftas caurule. Lai atjaunotu naftas plūsmu, nepieciešams atdot, proti, pārdot, investoriem atsevišķus Ventspils naftas meitasuzņēmumus. 
Šis uzdevums ir dots ekonomikas ministram, taču viņš to risināt nevēlas vai nespēj. K. Kariņš ir izvirdis vulkānisku enerģiju, lai mainītu VN padomes sastāvu. Ikviens ekonomiski domājošs cilvēks ministra rīcību nevar nosaukt citādi kā vien par kaitniecisku, jo padomes locekļu maiņa jebkurā gadījumā tikai pazemina pārdodamās akciju paketes vērtību. PA padomes loceklis Ivars Forands gan šo rīcību vērtē vēl skarbāk, uzskatot, ka ministrs rīkojas kaut kādu slepenu, savtīgu interešu vadīts.
Šādām spekulācijām ir savs pamats, jo Ventspils naftas īpašnieki šobrīd ir sašķēlušies divās nometnēs. Vienu pārstāv Oļegs Stepanovs, Olafs Berķis, Igors Skoks un Genādijs Ševcovs, otru – pašreizējie VN pārvaldītāji ar Olgu Pētersoni priekšgalā. Pirmie, kuru intereses VN saistītas ar Ventbunkers īpašumiem, vēlētos pārdot VN ar visiem meitasuzņēmumiem un no šā darījuma saņemt attiecīgas dividendes. Pastāv vēl skarbāks variants – pārdot VN tiešo īpašnieku Latvijas naftas tranzītu. Tādā gadījumā valsts no šā darījuma nesaņemtu ne santīma un VN īpašniekos parādītos personas, kuru lojalitāti Latvijas valstij nespētu pierādīt pat Eiženijas Aldermanes vadītā iestāde. Otrie uzskata, ka valsts maksimāli iegūtu, ja VN meitasuzņēmumus pārdotu atsevišķi, saņemtos līdzekļus ieskaitot valsts budžetā.
Zīmīgi, ka K. Kariņš ir ticies ar O. Stepanova vadītā grupējuma pārstāvjiem un apsvēris iespējamos privatizācijas variantus. O. Stepanovs, kurš jau sešus gadus dzīvo Slovēnijā, pēc Kariņa domām, ir īstais Latvijas interešu aizstāvis. Lai aina būtu skaidrāka, jāatzīmē, ka O. Berķa dēls ir īpašnieks uzņēmumam N&J, kurš ir partijas Jaunais laiks sponsors un faktiski organizējis pašreizējo opozīciju Ventspils domē. Līdz ar to I. Foranda pieņēmumi, ka K. Kariņš darbojas, savtīgu interešu vadīts, iegūst konkrētas aprises. Katrā gadījumā VN privatizācija ir šā brīža galvenā Ekonomikas ministrijas aktualitāte šajā jomā. No šā viedokļa raugoties, K. Kariņa aktivitātes darīt visu, lai šo procesu bremzētu, ir apbrīnojamas. Šādā situācijā centieni savu bezdarbību attaisnot ar valsts interesēm ir bezkaunīgi. Bet tā jau ir partijas Jaunais laiks ierastā prakse – darīt visu, lai nekas nenotiek. Novērotāju vidū nav vienprātības, vai ekonomikas ministrs ir vienkārši muļķis, kurš pakļāvies demagogu spiedienam, vai arī rafinēts blēdis, kurš, nespējot sevi īstenot izcelsmes valstī, atbraucis uz Latviju realizēt savas ambīcijas.

Bojāra vadītā dome pērnā gada nogalē prēmijās izmaksājusi teju miljonu 
Ivars Āboliņš,  Diena  05/02/05    Rīgas mērs Aivars Aksenoks (JL) beidzot publiskojis to domes darbinieku uzvārdus, kuri pērn uz valsts svētkiem 18.novembrī un Ziemassvētkiem saņēma prēmijas — izrādās, kopumā šim mērķim no pilsētas budžeta iztērēti aptuveni 750 tūkstoši latu. Visvairāk līdzekļu, lai maksātu prēmijas, iztērējis domes centrālais aparāts un īpašumu departaments, vispieticīgākais bijis vides departaments. No amatpersonām pie vislielākās prēmijas tikusi finanšu departamenta grāmatvedības uzskaites pārvaldes priekšniece Ilga Tiknuse — viņa par labu darbu uz Ziemassvētkiem atalgota ar 2469 latu prēmiju.
Dienas galvenā redaktore Sarmīte Ēlerte teica, ka administratīvajā rajona tiesā iesniegtā laikraksta Diena prasība ar lūgumu atcelt iepriekšējā Rīgas mēra Gundara Bojāra (LSDSP) lēmumu nepubliskot prēmēto sarakstu netiks atsaukta. "Ir svarīgi, lai to, ka šāda informācija ir jāpublisko, pasaka tiesa. Gribam radīt tiesas precedentu, ka šādas informācijas sniegšana sabiedrībai nav atkarīga no politiķu labās gribas, bet ir viņu pienākums," teica S.Ēlerte. 
Diena jau rakstījusi, ka, par spīti Datu valsts inspekcijas atzinumam, kas norādīja — nepubliskojot prēmijas saņēmušo uzvārdus, tiek pārkāpts Informācijas atklātības likums, G.Bojārs sabiedrībai nenosauca uz 18.novembri un Ziemassvētkiem prēmijas saņēmušo darbinieku vārdus. 
Februārī Diena vērsās administratīvajā rajona tiesā, lūdzot to uzlikt par pienākumu G.Bojāram publiskot šo informāciju. Savukārt A.Aksenoks mēnesi pēc nākšanas pie varas šo sarakstu beidzot nodevis atklātībā.
Apjomīgākās prēmijas saņēmušas finanšu departamenta vadošas amatpersonas, kaut gan vērtējot pēc kopumā šim mērķim iztērētās summas, departaments nav līderis — iztērēti aptuveni 68 000 latu. Vismazākās prēmijas maksātas vides departamentā (16 000 latu) un labklājības departamentā (30 000 latu). Pārējos departamentos maksātās summas svārstās no 57 līdz 86 tūkstošiem latu, bet īpašumu departaments darbinieku iepriecināšanai šķīries no 117 000 latu. 
A.Aksenoks ar preses sekretāres Lailas Spaliņas starpniecību Dienai norādīja — darbiniekiem jāmaksā atbilstoši viņu ieguldītajam darbam, prēmijām jābūt pamatotām, atbilstošām un caurskatāmām, nevis haotiskiem maksājumiem, lai gada nogalē iztērētu iekrātās finanses. "Ja dome maksās prēmijas, informācija par tām būs pieejama un atklāta," teica L.Spaliņa. G.Bojārs bija sašutis par prēmēto saraksta publiskošanu un uzsvēra — ja būtu ierindas domes darbinieks, nevis vēlēta amatpersona, viņš vērstos Satversmes tiesā. "Tas, ko izdarīja Aksenoks, ir nekorekti un nepareizi, jo neviens negrib, lai viņa ienākumus redz visi kaimiņi. Gribu laikrakstam Diena uzsvērt, jo laikraksts to nesaprot, — alga no prēmijas neatšķiras ne ar ko," paziņoja eksmērs.
***
Lielāko prēmiju saņēmēji (minēti tikai tie, kas saņēmuši vairāk nekā Ls 1000)
Ilga Tiknuse, finanšu departamenta (FD) grāmatvedības uzskaites nodaļas priekšniece — Ls 2469 uz Ziemassvētkiem un Ls 1585 uz 18.novembri
Inga Cerbule, FD pašvaldības budžeta pārvaldes priekšniece — Ls 1685 uz Ziemassvētkiem
Juris Švanders, FD administratīvās pārvaldes priekšnieks — Ls 1585 uz Ziemassvētkiem
Andis Konošonoks, FD direktora biroja vadītājs — Ls 1535 uz 18.novembri, Ziemassvētkiem
Edgars Mednis, FD veselības aprūpes projektu vadītājs — Ls 1450 uz 18.novembri
Ēriks Zēģelis, informācijas tehnoloģiju centra direktors — Ls 1750 uz Ziemassvētkiem
Kārlis Kavacs, FD direktors — Ls 1210 uz 18.novembri
Jānis Skolnieks, FD iekšējā audita un kvalitātes nodaļas vadītājs — Ls 1200 uz 18.novembri un Ziemassvētkiem
Līgija Šulca, FD direktora biroja juriskonsulte — Ls 1150 uz 18.novembri un Ziemassvētkiem
Jānis Liepiņš, juridiskās pārvaldes priekšnieks — Ls 1120 uz 18.novembri un Ziemassvētkiem
Sanita Šķiltere, domes priekšsēdētāja padomniece ekonomiskajos jautājumos — Ls 1120 uz 18.novembri un Ziemassvētkiem
Aija Roziņa, audita un revīzijas pārvaldes direktore — Ls 1120 uz 18.novembri un Ziemassvētkiem
Skaidrīte Fjodorova, FD galvenā grāmatvede — Ls 1100 uz 18.novembri
Ainars Andersons, informāciju tehnoloģiju centa projektu pārvaldes priekšnieks — Ls 1050 uz Ziemassvētkiem
Dzintars Dārziņš, informāciju tehnoloģiju centa tehniskās pārvaldes priekšnieks — Ls 1050 uz Ziemassvētkiem
Sigita Škapare, FD sabiedrisko attiecību projektu vadītāja — Ls 1030 uz 18.novembri
Pēteris Strancis, pilsētas attīstības departamenta pilsētplānošanas pārvaldes priekšnieks — Ls 1000 uz Ziemassvētkiem

Ivars Godmanis: Pašvaldību vēlēšanu mācības
Ivars Godmanis, “Latvijas ceļa” priekšsēdētājs,  05/02/05      Pirmā mācība – Lielāks vēlētāju atbalsts ir pie varas esošiem pašvaldību vadītājiem neatkarīgi no viņu partijas piederības – apliecinājums tam, ka kopumā pēdējos četros gados situācija pašvaldībās ir uzlabojusies un nav izteiktu krīzes pazīmju. 
Latvijā ir ļoti kritiski noskaņota sabiedrība, un, ja būtu kaut mazākās krīzes pazīmes, pašvaldību vadītāji tiktu nežēlīgi pārvēlēti. Lielāku atbalstu ieguva pat tie mēri, kas, ( kā Šulcs Tukumā, Bartkevičs Ogrē, Sesks Liepājā ) izveidoja reģionālās partijas. Arī atklāti pirmsvēlēšanu uzbrukumi kā Rāviņam Jelgavā nespēja mazināt vēlētāju pieaugošo atbalstu. Tas, ka vairākās pašvaldībās opozīcija spēja bloķēties pēc vēlēšanām un izbalsoja esošos mērus (Balvi, Krāslava u.c.) ir sekundārs process, kas nemazina primāro – vēlētāju tiešā atbalsta pieaugumu. Tas, ka mēru partejiskā piederība nespēlēja lomu, tikai pierāda to vājo saikni, ko vēlētāji izjūt starp vietējo mēru un viņa partijas kopējo politiku. Izņēmums ir Rīga un Jūrmala, kas ir praktiski vienota un īpaši politizēta vide, kurā vēlētāju ‘’attālums’’ līdz mēram ir būtiski lielāks, un, kur daudz lielāku lomu spēlē jau t.s.’’lielo’’ partiju politika. 
Kapitālisma ekonomikas attīstība ir cikliska un arī Latvijā ekonomisko pieaugumu agrāk vai vēlāk nomainīs lejupslīde, taču tās iestāšanos ne tikai Latvijā, bet arī pasaulē neviens neprot un nespēj prognozēt. Pirmās pazīmes it kā sāk iezīmēties: strauji ceļas degvielas cenas, Eiropas Savienības lielajās valstīs dominē pieprasījuma stagnācija, sagaidāmas problēmas ar jaunā 2007.g. ES budžeta izveidošanu utt. Taču pagaidām nav pamata domāt, ka jau līdz nākamās Saeimas vēlēšanām krīze būs klāt. Atliek izdarīt secinājumu pēc analoģijas ar pagājušo pašvaldību vēlēšanu rezultātiem, ka, turpinoties stabilam pieaugumam, valdošās koalīcijas partijām ir lielas izredzes saņemt vēlētāju atbalstu. ( Protams, pie nosacījuma, ka atlikušajos 1,5 gados tās ‘’nesaplēšās’’ savā starpā.) Opozīcijai ir mazāk izredžu, bet ārpus stāvētājiem – gandrīz nekādu. Tas ir kā tirgū – pārliecini nu to pircēju nepirkt ‘’ābolīšus’’ pie pirmās galdu rindas, bet iet uz attālāko otro , vai pat vēl tālāko trešo galdu rindu. Tad jau tur jābūt vismaz ‘’arbūziem’’ vai nu pārdevējam’’ ļoti smukam’’. Savukārt pilnīgi jaunam politiskam spēkam, kas gribētu kārtējo reizi parādīties uz Saeimas vēlēšanām, būtu vēlētāji ‘’jāapžilbina ‘’ ar tādu ‘’politisko blefu’’, kas pārspētu Repšes fenomenu. Domāju, ka tas nebūs iespējams un sagaidāms būs tāds pats liktenis kā ‘’Kalvei’’ nule kā pagājušās vēlēšanās. 
Otrā mācība – Partiju stimulētā starpnacionālo attiecību saasināšanas eskalācija, ko pastiprina masu informācijas līdzekļi, arvien vairāk kļūst par resursu partiju politiskā svara palielināšanai. 
Nacionālo draudu saukļa izmantošana vēlēšanu kampaņā nav nekas jauns. Taču vienu laiku uzskatīja, ka, Latvijai iestājoties Eiropas Savienībā un NATO, partijas ar saasinātu nacionālo retoriku, pamazām zaudēs savu ietekmi un nozīmi. Ka tās kļūs par otrā plāna organizācijām, jo veidosies eiropeiska, integrēta un toleranta sabiedrība . Īstenībā, sākot jau ar Eiroparlamenta vēlēšanām, tās savu ietekmi ir palielinājušas. 
Agrāk tikai krieviski rakstošā prese saviem vēlētājiem deva pavisam skaidras un viennozīmīgas instrukcijas, par ko jābalso un par ko noteikti nē. Šajās pašvaldību vēlēšanās pirmo reizi arī latviešu valodā rakstošā prese izveidoja vienotu nacionālo frontes līniju. Tika „izslaucītas” partijas, kas kaut mazliet runāja par to, ka tomēr vajadzētu mēģināt sadzīvot. Lai iegūtu lielāku vēlētāju atbalstu partijas izvirza radikālākus uzstādījumus starpnacionālo attiecību jomā, tie uzkurina plašsaziņas līdzekļus, kuri šo parādību pavairo, jo tas dod iespēju labāk pārdot savu preci. Potenciālie vēlētāji līdz ar to vairāk polarizējas un partijas to uztver, sākot rīkoties vēl radikālāk. 
Iegriežas spirāle, kuru vairs nevar apturēt. Šādā vidē sabiedrības integrācijas programma patiesībā izskatās kā politiskā leļļu teātra skatuve, kurai mēs stāvam abās pusēs un skaidri redzam, ka tā ir tikai spēle, kurā vispārinātā retorika par šiem jautājumiem ir liekulības tirgus, politiskā dekadence. Aicinātāji uz mierīgu līdzāspastāvēšanu pamazām apklust un cilvēciskajā līmenī sabiedrība kļūst divpolārāka. Baidos, ka spirālei turpinot griezties, ka mums var neizdoties izvairīties no starpnacionālo attiecību minimuma jeb krīzes punkta. Ja jau pašvaldību vēlēšanu līmenī, kas nav tieši saistāms ar pilsonības, valodas, izglītības jautājumiem šī spirāle ir tik spēcīgi iegriezta, tad nākamajās Saeimas vēlēšanās tā pieaugs ar daudz lielāku spēku. Tāpēc uzdevums ir nepieļaut, ka šis minimums kļūst ļoti dramatisks, ka notiek vardarbība. 
Tāpēc mums ir jāatrod cita valoda, kas ir asa un tieša. Kas skaidri pasaka, kādas traģiskas sekas var būt starpnacionālo attiecību eskalācijai. Mums katram ir savs vēstures skatījums, kuru latvieši noteikti nemainīs, taču diez vai to mainīs arī liela daļa krievu Latvijā , tam nepalīdzēs arī ne Eiropas Savienība, ne NATO. Mums jādomā, kā varēsim turpmāk pastāvēt līdzās tā, lai neciestu jaunā paaudze, lai viņi varētu dzīvot demokrātiskā Latvijā. Cilvēki bieži saka, ka viņiem draugos, vai kaimiņos ir krievs vai latvietis un sadzīvē nav taču nekādu problēmu. 
Manuprāt, šie argumenti vairs nevar atspēkot eskalāciju presē, politikā, kas atstāj aizvien lielāku iespaidu arī uz draugiem un kaimiņiem. Labi atceros, kā jau no paša deviņdesmito gadu sākuma mēs Tautas Frontē domājām un rīkojāmies, lai nepieļautu šo starpnacionālo attiecību krīzi neatkarības atjaunošanas sākuma posmā. Tas nav pēc būtības jautājums par valodas vai pilsonības likumiem, kuriem Latvijā ir jābūt. Drīzāk, tas ir jautājums par attiecību klimata maiņu. Kamēr cilvēkus tas neskar personīgi un kamēr viņu bērni netiek piekauti savas tautības dēļ, viņi pasmaida vai pat neliekas ne zinis par avīzēs rakstīto, ka tie, lūk, ir nolādēti komunisti , bet tie fašisti. Paskatieties kaut vai uz jauno veidojumu “Dzimtene” vai Gardas kompānijas aktivitātēm un redzēsiet, ka integrācija ir ūdenī zīmēta! Pārliecība, ka ar vecās paaudzes aiziešanu situācija mainīsies, jo vēstures sāpes aizmirsīsies, arī ir mīts. Es nezinu nevienu Eiropas valsti, kur nacionālā integrācija notiek tā ‘’skaisti un veiksmīgi’’, kā grib mums teorētiķi iestāstīt. Tādas valsts nav! Taču eiropeiska, mierīga līdzāspastāvēšana starp pamatnācijām un nacionālām minoritātēm Eiropā pastāv un tā ir jāīsteno Latvijā. 
Trešā mācība – Nevienai partijai nebija un nav jauna saturiska piedāvājuma ne pašvaldību, ne valsts līmenī kā pieņemt radušos izaicinājumus, risināt sasāpējušās problēmas šajā Latvijai kopumā jaunajā politiski–ekonomiskajā situācijā. 
Tas, ka šādi izaicinājumi ir parādījušies ir skaidri redzams gan valsts, gan pašvaldību līmenī: 
1. Straujais dzīves dārdzības (inflācijas) kāpums pēc Latvijas iestāšanās ES. Tas, no vienas puses draud aizkavēt Latvijai iekļūšanu vienotajā ES monetārajā sistēmā, kas noteikti negatīvi ietekmēs mūsu uzņēmējus. 
No otras puses, tas prasa konkrētus valdības (arī Valsts Bankas) soļus inflācijas nobremzēšanā un, galvenais, konkrētu kompensācijas mehānismu iedarbināšanā, lai katastrofāli nepasliktinātos mazturīgo iedzīvotāju dzīves līmenis. 
2. Darba spēka pastiprinātā aizplūšana no Latvijas uz ES. 
Uz šo brīdi nav pat kaut cik skaidru datu, cik tad tūkstoši vai desmitu tūkstoši jau devušies darbā uz ES, vai šis darba spēka ‘’eksports’’ ir ar pieaugošu tendenci? Ja šis process strauji pastiprinās, tad tas neapšaubāmi atstās ietekmi gan uz valsts ieņēmumiem nodokļu veidā u.c., un ir nepieciešams kaut kādā formā modelēt situāciju tuvākā nākotnē, kādi riski ir sagaidāmi. 
3. Iedzīvotāju dzīves līmeņa atšķirību pieaugums reģionālā aspektā. Pie patreizējo brīvā tirgus principu piemērošanas ES strukturālo fondu sadalē: ‘’Kas pirmais brauc, tas pirmais maļ.’’, neieviešot kaut daļējas regulācijas, reģionālās kvotas u.c., ar lielāku ātrumu pieaugs atšķirības starp Rīgu, lielākajām pilsētām un lauku pagastiem. Rezultātā Eiropas finansiālā palīdzība nevis mazinās, bet tieši otrādi ‘’pielies eļļu ugunī’’ reģionālo atšķirību eskalācijā. 
Iztrūkstot jauniem saturiskiem piedāvājumiem, partijas pamatā piedāvāja vēlētājiem nevis ‘’ ābolīšus’’ bet gan pašus’’ pārdevējus’’, kuri sacentās savā starpā: 
‘’Kopā varam vairāk.’’, ‘’Mēs – pārmaiņas baltos kreklos’’, ’’Mēs – jaunā slaucošā slota’’, ‘’ Mēs - esam atpakaļ darbā’’. 
Ja šāda ‘’konkurence pēc formas’’ turpināsies arī Saeimas vēlēšanās, tad ‘’noklusētie izaicinājumi’’ agri vai vēlu ‘’izrausies atklātībā’’, bet risinājumiem partijas gatavas nebūs… 
Tiktāl par pašvaldību vēlēšanām, tagad – par kopējo situāciju valstī. 
Valdība un esošās valdošās partijas darbojās bez konstruktīvas opozīcijas. Minēšu tikai divas problēmas, ko rada opozīcijas reāls iztrūkums. 
Pirmā. Kā valdība un valdošās partijas spēj izskaidrot acīmredzamu galveno pretrunu: Valsts attīstās strauji, (kopprodukta pieaugums jau vairākus gadus ir virs 5%, gan valdības, gan pašvaldību budžetos veidojās pārpalikumi, ienākumi no nodokļiem salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu ir auguši vairāk kā 20% utt.) – bet valdības soļi šādos galīgi ne krīzes apstākļos ir vērsti uz sociālās situācijas pasliktināšanos, piemēram: 
a) Veselības aprūpē: tā vietā lai izveidotu un iedibinātu jaunu veselības apdrošināšanas sistēmu ir uzsākts haoss ar strauju pacientu tiešo maksājumu palielināšanu (gan par dienu slimnīcā, gan t.s. ‘’nepamatoto’’ neatliekamās palīdzības izsaukšanu.) Tas neapšaubāmi ‘’sit’’ pirmām kārtām pa maznodrošinātiem iedzīvotājiem un šādi radīts negatīvs ‘’ fons’’ pilnībā noslāpēs to eventuālo pozitīvo efektu ,kas saistīts ar mediķu algu paaugstināšanu no 1.jūlija u.c., 
b) Izglītības iestādēs nekontrolēti pieaug mācību maksa. Taču vienlaicīgi mēs lasām, ka atsevišķām valsts augstskolām vai to fakultātēm draud bankrots. Mums pat valsts koledžās (t.i.– bijušajos tehnikumos) ir maksas grupas. Tas nozīmē, ka arī par vidējās izglītības iegūšanu ir jāmaksā. Vai tikai tas nav ‘’pasaules rekords’’ maksas izglītības jomā. Situācijā, kad valstī nav finansu krīze, bet gan stabils ienākumu pieaugums ir tomēr nepieciešams kaut daļēji regulēts tirgus attiecībā uz mācību maksas līmeni valsts izglītības sistēmā. Lai students katru nākamo semestri nesagaida ar bailēm par to, ka atkal maksa būs ‘’augšā’’. 
c) Ir taču acīmredzami, ka ‘’klasiskās’’ pensiju indeksācijas mehānismi kaut cik darbojās tikai pie zemas inflācijas, kāda tā bija līdz 2002.gadam. Pie pašreizējā straujā dzīves dārdzības kāpuma indeksācija vairs nespēj ‘’noķert’’ cenu kāpumu uz pirmās nepieciešamības precēm. Vai šādā situācijā nav jāizstrādā īpaši, kaut vai vienreizēji kompensācijas mehānismi tieši pensionāriem, negaidot, ka energoresursu cenas palielinājums neapšaubāmi cels tuvākā laikā apkures maksu? 
Otrā problēma. Konstruktīvas opozīcijas trūkums ļauj valdībai ‘’nogulēt’’ svarīgu reformu īstenošanu pagaidām labvēlīgas ekonomiskās konjuktūras apstākļos. Minēšu vienu piemēru. 
Kaut gan ir pilnīgi pierādījies tas, ka pašreizējā sadrumstalotā, mazo izmēru pašvaldību struktūra ir nopietns traucēklis ES projektu absorbcijai, nepietiekošās finansiālās un administratīvās kapacitātes dēļ, valdība turpina atlikt teritoriāli–administratīvās reformas īstenošanu. 
Protams, var saprast spēcīgo pretdarbību no daudzskaitliskajiem pagastiem, taču pašreizējā labvēlīgā ekonomiskā un finansiālā situācija valstī un pašvaldībās var nebūt mūžīga. Runāt par finansiālu atbalstu novadu veidošanai tagad ir vairāk iespējams nekā tad, kad sāksies lejupslīde ekonomikā. 
Diemžēl tā vietā mēs redzam atbildīgā ministra ‘’cīņu’’ ar Bojāra kungu pirms vēlēšanām, un ar jauno Jūrmalas pašvaldību pēc vēlēšanām. 
Ne tik daudz kā reformas, bet vairāk kā problēmas ar praktisku, enerģisku rīcību parādās arī atsevišķos jautājumos. Piemēram, jautājumā par vētras izraisītājām masveida mežu gāzēm. Jau tagad speciālisti bažās, ka paliks neizstrādāti un neizvesti gandrīz 40- 60% kritušo ,koku, kas var ļoti nopietni nākotnē iedragāt vienu no mūsu valsts galvenajām ražošanas un eksporta nozarēm . Vai šajā situācijā valdība darbojas pietiekami enerģiski? 
Manis iezīmētie izaicinājumi nav vienkārši tāpat kā uzskaitīto problēmu risinājumi. Tāpēc galvenais ir noteikt prioritātes, ar kurām valdība nodarbosies pirmām kārtām, kā arī pārējo problēmu risinājumu ‘’grafiku laikā un telpā’’. 
Tā vietā ko mēs dzirdam un redzam? 
Tautas Partijas vadītāji mistiskā veidā sevi piesakot par Tautas Frontes stafetes pārņēmējiem (kaut kur viņiem ir izgaisuši 3-4 gadi, kad LTF vairs reāli nepastāvēja un TP vēl nebija dzimusi, tā kā vienīgie ‘’stafetes nesēji’’ drīzāk ir tie paši pārbēdzēji no ‘’Latvijas Ceļa’’: Lagzdiņš. Ābiķis) vai nu runā par ‘’apvienošanos pret leišu veikaliem’’ (Kalvītis) vai nu par nodarbošanos ar demogrāfiju (tiešā vai pārnestā nozīmē, uz to jau 2003. jaungadā aicināja Repše) un alternatīvo enerģiju (Slakteris). Tā kā drusku par ‘’šauru’’. 
Kāds paziņa man teica, ka Latvijā partijas dalās ne tikai pēc nacionālās piederības, bet pēc vēl viena principa – tās, kuru vēlētājiem šajos 15 neatkarības gados dzīvē ir uzlabojusies, un tās, kuru vēlētājiem dzīve ir pasliktinājusies. Sākumā ‘’Latvijas Ceļš’’ (kad tam pašam vēl veicās), tagad Tautas partija lielā mērā pretendē uz to pilsoņu daļu, kuri uzskata, ka līdz šim viņiem dzīvē vairāk ir veicies (kā Šķēlem). Tāpēc, jau arī TP ‘’aprūpē’’ pamatā tikai šo vēlētāju daļu un tai neinteresē tā otrā, neveiksmīgā iedzīvotāju daļa, ko bijušie partijas līderi bieži vien ir bieži apsaukājuši par ‘’lumpeniem’’ utt. 
Savukārt, otrajai, neveiksmīgajai vēlētāju daļai mandāts nepārtaukti mainījās : Zīgerists, tad vesela virkne nu jau zudušu partiju. Tagad ‘’Jaunais laiks’’ savāc’ protesta balsotājus, kuriem pēdējie 15 gadi nav veiksmes stāsts. Repše atrada to pašattaisnojuma formulu –norādot viņiem : ‘’Jūsu neveiksmē ir vainīgi tie otrie, kas ir ‘’veiksmīgi jūs apzaguši’’. Un tas, ka sekojošie kvēlie solījumi ‘’apgriezt viņiem galvu’’ tā arī netika īstenoti un Repše kopā ar citiem strādā vienā valdībā ar TP, vairs jau nebija būtiski. Galvenais ir parādīt, kurš ir vainīgais, lai iesaldētu un ‘’koptu’’ šo savu neveiksminieku daļu. 
Šajā ‘’divu Latviju’’ modelī gan TP, gan JL ir pēc būtības ieinteresēti ‘’iesaldēt’’ un ‘’kopt tikai savu vēlētāju daļu, kas ‘’nepārklājās. Un, ja savā starpā ‘’augšā’’ nesaplēsīsies, tad nākamās vēlēšanās katrs saņems savu daļu vēlētāju atbalstu, cerot, ka mierīgā, miegainā ‘’bezopozīcijas’’ sadarbība turpināsies. 
Esmu pārliecināts, ka ne no vieniem, ne no otriem sagaidīsim nākotnes vīzijas vai uzdevumu formulējumus Latvijas attīstības tuvākajiem desmit gadiem, jo viņi ir būtībā ieinteresēti uzturēt šo ‘’divu Latviju’’ modeli, iekonservējot savu vēlētāju daļu. 
Bet kā uzbūvēt to tiltu, pa kuru aizvien vairāk neveiksminieki varētu nonākt veiksminieku pusē, kā radīt plašu vidusslāni, kā pacelt cilvēkus no nabadzības, no bieži vien lumpenizētā stāvokļa? 
Lūk, šis ir jaunās opozīcijas uzdevums, šis ir jauno politisko spēku uzdevums. 
Un nejaukt šo vairāk centrisko kritiku ar ‘’ bērnišķīgo kreisuma slimību’’, jo es runāju kā nepieļaut manis minētās galvenās pretrunas tālāku eskalāciju, un nevis par sociāldemokrātisko klasisko progresīvā nodokļa ieroča laišanu kaujā.   

Atkārtot! 
Aivars Ozoliņš,  Diena  05/03/05     Sociķus vadīs Juris Bojārs. Absurda teātris garantēts.
Līdz ar Jura Bojāra atkalievēlēšanu par sociķu barvedi Latvijas politikā atgriežas dinamiskais anekdotiskums, ko jebkuras partijas darbam spēj piešķirt šis, kā pats sevi raksturojis, "profesionālais guru". Tas parasti notiek kā savstarpēja matu plēšana, partijas šķelšanās un izgāšanās vēlēšanās. 
Jau partijas priekšsēdētāja vēlēšanas vienpadsmit stundas ilgušajā partijas kongresā sestdien noritēja kā vienlaidus skandāls. Bojārs apsteidza divarpus gadu darbaļaužu vadoņa lomu patēlojušo Daini Īvānu par purna tiesu, un tas vien garantē jaunus kumēdiņus ar šķelšanos un dalīšanos, kas ir sociķu parastais vairošanās veids. Pirmais darbs jaunajā amatā habilitētajam, kā pašam patīk uzsvērt, doktoram būšot visu partijas papīru un dokumentu pārskatīšana, lai tie atbilst "jaunajām reālijām" — Latvijas dalībai NATO un Eiropas Savienībā, ko Bojāra dēla intensīvās parazitēšanas laikos partija laikam nebija pamanījusi. (Tiesa, arī pats profesors savā mūžadarbā, juridisko anekdošu krājumā Satversmes grozījumi vēl arī 2001. gadā grasījās tikai "veicināt Latvijas integrāciju" šajās organizācijās.) Otrais būšot visu partijas biedru "revīzija". Vadonis tātad darīs to pašu, ko vienmēr — ražos papīrus un kašķi.
Smagāk ies partijas "nišas" meklējumos. Iepriekšējās pašvaldību vēlēšanās sociķi Rīgā ar Bojāru tēvu priekšgalā "uzvarēja" kā "nacionāli kreisie", taču uzreiz ielikās silē līdz ausīm kopā ar Rubika komunistiem un citiem interfrontiešiem. Pēc dimdošas izgāšanās Saeimas vēlēšanās 2002.gadā vadonis pagāja malā un ļāva šo klaji promaskavisko partiju vadīt bijušajam Tautas frontes līderim, auseklīšu džemperīša Īvānam. Saprotams, arī šogad pašvaldību vēlēšanās tika piedzīvota sakāve. Bijušais LPSR VDK pretizlūkošanas virsnieks Bojārs acīmredzot nu stūrēs sociķus atpakaļ, iespējams, pat radikālā "nacionālismā". Absurda teātris garantēts, formas un satura groteskā vienotība arī.
Bojāra laiks Latvijas politikā sen pagājis. Bet sociķu laika, par laimi, kopš neatkarības atjaunošanas nekad nav bijis. Vienīgo iespēju pierādīt pretējo viņi izmantoja, lai, ieguvuši varu Rīgā, tiktu par bagātiem kungiem. No sociāldemokrātijas tik vien bija, cik pagājušā gadsimta sākuma partijas nosaukums. 
Bojāra laiks varēja būt deviņdesmito sākumā, taču Latvijai par laimi jau viņa pirmā partija (ja neskaita kompartiju) — Demokrātiskā darba partija jeb "nacionālkomunisti" — sekmīgi nonīka. Tad bija koalīcija Darbs un taisnīgums, kurā viņš sevi, nošāvis uz ielas autozagli, virzīja par Ministru prezidenta, ārlietu ministra un ģenerālprokurora amata kandidātu. Tad bija Latvijas Sociāldemokrātiskā partija (LSDP), tad pirms sešiem gadiem visas apvienojās kā LSDSP, tad šķēlās atkal. Varētu "karavadonim" Bojāram novēlēt pārstāt piedrazot politisko vidi ārpus sava institūta auditorijām, taču šādu novēlējumu sadzirdētu drīzāk Pētera I zirgs.

Pēdējos 15 gados...

Štābs 4.maijā liks ziedus pie Brīvības pieminekļa 
Ilze Grīnuma,  Diena  04/30/05    Rīgas dome nav devusi atļauju krievu skolu aizstāvjiem 4.maijā ne no rīta, ne pusdienlaikā pulcēties mītiņam pie Brīvības pieminekļa, tāpēc aktīvisti nolēmuši to darīt kopā ar Valsts prezidenti ap plkst.15. "Neviens mums nevar aizliegt atnākt ar ziediem," sacīja viens no pasākuma organizētājiem Aleksandrs Giļmans (PCTVL). Ar štāba simboliku rotātā apģērbā, galvā papīra cepurēm Alien (svešais, svešzemnieks) un "koncentrācijas nometnes" tērpos aktīvisti noskatīsies, kamēr ziedus noliek valsts augstākās amatpersonas, tad darīs to paši.
Štāba līderi plāno, ka ieradīsies vismaz tūkstotis cilvēku. Aģitācija skolās un ielās sākšoties pirmdien, sacīja Dmitrijs Katemirovs, piektdien preses konferencē rādot svaigi drukātās skrejlapas Par jūsu un mūsu brīvību! Kāds viņa kolēģis piebilda, ka pagaidām vienai pusei pirms 15 gadiem "radīta dzīve koncentrācijas nometnē". Pasākuma organizētāji ir pārliecināti, ka šoreiz policija viņus neatļausies "iztrenkāt", kā 16.martā pirms leģionāru gājiena, jo tad rupji pārkāps viņu cilvēktiesības noskatīties oficiālo svētku ceremoniju.

Piecpadsmit neaizmirstami gadi
NRA  05/03/05    Piedzimstot Atmodas laikā, bet vēl ne brīvā Latvijā, tieši viņiem bija lemts kļūt par brīvvalsts pirmo paaudzi, kas savu pasaules uzskatu veidoja zem neatkarīgas republikas karoga. 
Uzrunājot vidusskolēnus – topošos žurnālistus – atskatīties uz savas dzīves iepriekšējiem piecpadsmit gadiem, vēlējāmies iegūt priekšstatu par šīs zemes jauno pilsoņu garīguma pamatu, kas būs stūrakmens Latvijas valsts nākamajām desmitgadēm. Šodien Jums ir iespēja novērtēt, kā ar šo uzdevumu tika galā NRA izveidotās jauno žurnālistu skolas Noruna dalībnieki.
Jānis Gertners, divu bērnu tēvs: "Esmu reālists un īpašas cerības saistībā ar neatkarīgo Latviju PSRS laikā neloloju. Šajos piecpadsmit gados ģimenē nekas īpaši nav mainījies. Paļaujoties uz saviem spēkiem, varēja dzīvot gan toreiz, gan tagad. Padomju gados ar sievu abi uzcēlām privāto māju – pamatu turpmākajai dzīvei. Pat zemes gabalu nomērījām paši, nemaksājot ne kapeikas. Protams, celtniecības materiālus nebija viegli dabūt, pat izmantojot blatu, lai nopirktu, piemēram, pāļus, ko dzīt pamatos, nācās maksāt ļoti dārgi. Tomēr nebija milzīgās birokrātijas un likumu, kas aizliegtu mums māju būvēt pašiem, kā tas ir tagad, kad katra darbība ir jāsaskaņo ar varas institūcijām, katru reizi maksājot lielu naudu. Tā kā man ir saprašana par celtniecību, būvdarbus varējām veikt paši, vajadzīgā brīdī aicinot palīgā radus vai kaimiņus. Paveikto atzinīgi novērtēja valdes komisija, ieguvām zemesgrāmatu, un vairs nebija nekādu problēmu. Salīdzinoši, kad māja jau bija gandrīz gatava, būvniecībā bijām iztērējuši apmēram 7000 rubļu. Savukārt šodien par līdzīgas mājas pamatu ieliešanu firma prasa aptuveni 6000 latu. Toreiz bija vairāk brīvā laika, ko varējām veltīt mājas būvniecībai. Tagad vaļa atliek vien tam, lai nopļautu zālienu vai apcirptu dzīvžogu, pārējais laiks paiet darbā. Saticībā ar sievu un bērniem esam dzīvojuši mūsu mājā 18 PSRS laika un 15 neatkarīgas Latvijas gadus, nenodzēšot ogles ģimenes pavardā. Mēs esam kopā, tas ir pats svarīgākais."
Edgars Gertners
...un es nolēmu kļūt par rakstnieci
"Gadā, kad tika atjaunota neatkarība, es uzsāku mācības pirmajā klasē," atceras mana vecākā māsa Irīna. "Tie gadi man bija kā pāreja no bērnības uz pieaugušo dzīvi – pirmie skolotāji, pirmās atzīmes, kļūdas un atbildība, pildot mājas darbus. Atceros, ka līdz otrajai klasei bija jānēsā skolas forma, kas man jau pēc pāris nedēļām apnika. Labi, ka drīz vien to noteikumu atcēla. Tolaik pienu sāka pārdot nevis stikla pudelēs ar folijas korķīti, bet gan kartona pakās. Par to biju ļoti priecīga, jo pazuda nepieciešamība katru nedēļu nest lielas smagas somas ar tukšām pudelēm uz veikalu, lai nomainītu tās pret sīknaudu."
"Tirgū parādījās ļoti daudz ārzemju preču! Pirmais pirkums neatkarīgā valstī man bija brūna itāļu soma ar garu siksnu – toreizēja modes aktualitāte," smaida mana mamma Jeļena. "Vēl varēja jebkurā brīdī nopirkt veikalos apelsīnus ar mandarīniem, vairs nebija tik garu rindu pie kasēm, kļuva populārs tāds vārds kā kooperācija..."
Kas man palicis atmiņā no tiem gadiem? Saldējums, ko varēja nopirkt ne tikai vien kioskā, bet arī blakus veikaliņā, pirmās krāsainas bildes un Jaungada ballītes bērnudārzā, kur man vienmēr atvēlēja vienu un to pašu – plaukšķenes lomu. Mamma sāka man pasūtīt Ezi un Tramvaju, un es nolēmu kļūt par rakstnieci... Domāju, ka vairākumam cilvēku ar neatkarības atjaunošanas gadiem, ar pāreju no vecā režīma uz jaunu saistās dzīves gaišie brīži, jo tas tiešām deva ļoti daudz iespēju un līdzekļu. Varbūt tie, kas žēlojas par mūsdienu iekārtu un smagi nopūšas, pieminot "vecus labus laikus", vienkārši nespēja vai kaut kādu iemeslu dēļ neprata šīs iespējas izmantot."
Inese Lozjuka
Gaidīja brīnumu, sagaidīja ikdienu
Kas attiecas uz maniem vecākiem, tad viņi no jaunajiem laikiem acīmredzot negaidīja neko. Piedzimuši un izauguši Padomju Savienībā, viņi tās ideoloģijai ja ne gluži ticēja, tad vismaz bija apraduši ar to un vienkārši centās dzīvot normāli, cik nu tas bija iespējams. Ja arī bija kas tāds, uz ko viņi cerēja saistībā ar neatkarības atgūšanu, tad tās bija tādas pašas cerības kā citiem – dzīves līmeņa uzlabošanās, lielākas algas, lielāks preču sortiments veikalos. Viņiem bija ģimene, kuru vajadzēja uzturēt, un tas, kādai varai klātesot to darīt, jau bija otršķirīgi. Tad jau drīzāk neatkarība svarīgāka bija mums, bērniem – kārtējā lielā spēle, kurā piedalīties, spēle, kurā balvas bija Toms&Džerijs, tetris, Bārbijas, pirmie pesonāldatori un internets, ārzemju mūzikas ieraksti. Es Padomju Savienību atceros ar tādām saldsērīgi nostalģiskām skumjām – tie tomēr bija manas saulainās bērnības pirmie gadi, kad vienīgās rūpes bija laikā apēst saldējumu, pirms plānā vafeļglāzīte samirkst (starp citu, runājot par saldējumu – tas, lūk, ir liels zaudējums – nekur un nekad vairs neesmu ēdusi tik garšīgu saldējumu kā toreiz mazajos kioskiņos, kur saldējumam parasti bija milzīga cepure virsū). Man PSRS neko sliktu nebija izdarījusi, un es nesapratu, kāpēc visiem pret to tik izmisīgi jācīnās. Ja godīgi – man patiešām patika un joprojām patīk tās dermatīna sandales ar lauviņām un piena pudeles, lētās, pikā salipušās ledenes un cukura taloni. Tas viss likās kā liels, mazliet nereāls piedzīvojums – simt cilvēku stāv rindā pec sešdesmit cukura pakām. Intriga – kurš dabūs, kurš paliks bešā?
Žēl tikai to cilvēku, kurus 1990. gads piekrāpa, un piekrāpa smagi. Gaidīja Brīnumu, sagaidīja ikdienu. Latvija neatkarību ir atguvusi – vai viņi atgūs zaudēto?
Dace Briede
Mamma izauga ģimenei, tēvs – pats sev…
Arī mana ģimene, mani vecāki, sapņoja par labākiem sociālajiem un materiālajiem apstākļiem. Lielākais labums padomju laikos bija sociālā drošība, bet pēc neatkarības atjaunošanas tas viss strauji mainījās. "Dzīve bija paredzama. Zināju, kas būs arī pēc vairākiem gadiem," komunistisko režīmu raksturo mans tēvs. Pēc neatkarības atgūšanas viss strauji mainījās. Nebija viegli vēja ātrumā triekties pretim nezināmajam. Plašās iespējas, ko atnesa neatkarība, tomēr neļāva maniem vecākiem saglabāt savstarpējās attiecības, un viņi izšķīrās. Viņi auga un katrs izauga savā virzienā – mamma ģimenei, tēvs pats sev. Mūsdienās šķirtas ģimenes nav retums, drīzāk modes kliedziens, bet bērniem atliek tikai sapņot par īstu ģimeni, kurā ir gan māte, gan tēvs. Varbūt arī tā ir neatkarības cena? Pēkšņās pārmaiņas pēc 1990. gada visai radikāli manīja latviešu uzskatus, uztveri un domāšanu. Cilvēku redzesloks paplašinājās un radās neskaitāmi viedokļi par pasauli un tās uzbūvi. Kas no tā visa ir saglabājies līdz šodienai? Bieži dzirdu jauniešus sakām: "Dzīvoju brīvā valstī! Daru, ko gribu!" Bet vai mēs, jaunā, brīvībā augusī paaudze, zinām, ko nozīmē brīvība un neatkarība un kas ir nebrīve? Man atmiņā par komunistisko režīmu ir palikušās garās rindas pie veikala, lielās kvasa mucas un šķietami bezgalīgā autobusa gaidīšana ziemas aukstumā. Patriotiskas sajūtas un patiesu prieku par neatkarīgo Latviju, kā vairums jauniešu, neizjūtu, bet man ir labi tā, kā tas ir tagad.
Ieva Laurencija Kalniete
Māca būt lepniem par valsti
Lai gan Latvijas neatkarības atgūšanas brīdī biju vēl maza, manī ir ieaudzinātas patriotisma jūtas pret savu dzimteni. Kā vienu no savas ģimenes aktivitātēm neatkarīgās Latvijas laikā varu minēt Lāčplēša dienu, kad, tāpat kā visā Latvijā, arī manā dzimtajā pilsētā Liepājā logos tiek iedegtas svecītes par godu latviešu Brīvības cīņu kareivjiem. Tad cauri Liepājai tiek iets lāpu gājienā. 18. novembrī, Latvijas Republikas proklamēšanas gadadienā, mana ģimene un es vienmēr apmeklējam 
J. Čakstes laukumu Liepājā. Tur notiek koncerts un kāds pašvaldības pārstāvis saka runu par godu šim datumam. Pēc tam seko krāšņs salūts. Iespējams, nākotnē arī 4. maijs tiks vairāk popularizēts, jo tas ir ļoti nozīmīgs pagrieziena punkts Latvijas neatkarības atgūšanā. Mūsdienās pozitīvs patriotisma jūtu izpausmes veids ir sports, piemēram, hokejs vai futbols. Lai arī kā latviešu tautības pārstāvji nevarētu satikt ar krievu tautības pārstāvjiem, sportā šīs patriotisma jūtas apvienojas un nav svarīgi, vai esi vienas vai otras tautības pārstāvis – visus vieno Latvijas komandas atbalstīšana, un tas māca būt lepniem par savu valsti.
Linda Finka
Vecāmāte brauc uz sapņu zemi
Es piedzimu padomju laiku beigās un atceros tikai nedaudz. Kā mēs ar vecomāti gājām uz veikalu un tad man bija jāpaliek vienai pašai stāvēt rindā, kamēr viņa stāvēja citā. Tad man parasti bija bail, ka esmu pazudusi vai vecāmāte mani ir pametusi. Vēl atceros, kā Ogrē tika rīkots gadatirgus un vecāmāte bija dzirdējusi, ka tur pārdos banānus. Man, protams, ļoti gribējās tādu neredzētu brīnumu. Izdīcu vecaimātei, lai nopērk man, bet izrādijās, ka man tas nemaz negaršo, un es iesviedu to krūmos. 
Pēc atmodas ģimene atguva māju un zemi laukos. Taču viss bija nolaists un agrāko pļavu vietā bija vairs tikai brikšņi. Nebija ne saimniecības, ne kārtīgu darbarīku. Tomēr tas ir ļoti liels ieguvums, ko padomju laikos mēs nekad nebūtu dabūjuši atpakaļ. Šajos gados esam ar prieku strādājuši uz savas zemītes. Labi ir apzināties, ka neviens mums to vairs neatņems. Esam bijuši dažādos ceļojumos, apskatījuši dažādas valstis. Pat vecāmāte tagad varēja aizbraukt uz savu sapņu zemi – Itāliju. Agrāk tas nemaz nebija iespējams. Prieks, ka tagad visās iestādēs atbild latviešu valodā. Vecāmāte atceras, ka agrāk pat pie ārsta nevarēja iet, ja nezināji krievu valodu. Arī par notikumiem vai nelaimēm nekad neviens nerunāja. Ja valstī notika kāda nebūšana, tā tika noklusēta. 
Manā ģimenē svarīgi ir dzīvot brīvā Latvijā, kur dzīvo latvieši un runā latviski!
Daiga Kondrāte
Tumsonība aiziet pagātnē
Katram manas ģimenes loceklim šis laiks ir bijis atšķirīgs, un katram tas saistās ar kaut ko citu. Valija Valtere (74), skolotāja: "Lielākais guvums šajos 15 Latvijas valsts neatkarības gados – vārda un domas brīvība. Tiesa, skumjš ir fakts, ka šajā laika posmā skolotāju dzīvē nav bijis lielu pārmaiņu. Skolotāja darbs ir viens no grūtākajiem, bet algas vēl joprojām ir neatbilstoši zemas paveiktajam darba apjomam. Sabiedriskā dzīve neapšubāmi ir mainījusies uz labo pusi. Veikali ir pārpildīti ar visdažādākajām precēm, vairs nav garo rindu un nav jāmeklē blati, lai varētu iegādāties pat tādas preces kā cukuru un sviestu. Dzīve ir kļuvusi krāsaināka, un tumsonība, kas valdīja padomju laikos, jau ir pagātnē."
Andris Valters (43): "Mūsdienu jaunatnes dzīve ir daudz vieglāka un taisnīgāka. Ja paraugos uz savu skolas gadu dzīvi, tad uzreiz atceros, cik daudz bija uzspiestu lietu – obligātās montāžas, soļošanas skates, zilās skolas formas ar sarkanajiem pionieru kaklautiem. Veidot savu ģērbšanās stilu bija gandrīz neiespējami, jo Latvijā nebija iespējams nopirkt ārzemēs ražotu apģērbu un apavus. Pusi vasaras es nostrādāju Lunaparkā, kur algas vietā dabūju džinsu bikses, kas tajā laikā bija deficīts. Veikalos nevarēja dabūt ārzemju mūzikas ierakstus. Es ar draugiem klausījos radio Luksenburga, jo tur skanēja laba mūzika. Mūsdienās dzīve ir pavisam citādāka, tā ir vieglāka un ērtāka. Un tas viss ir mainījies, pateicoties tam, ka Latvija pirms 15 gadiem atguva savu brīvību un neatkarību."
Laura Valtere
Radošais gars un iespējas
Mēs šobrīd esam brīvi, un brīvība izpaužas iespējā izvēlēties. Izvēlēties izglītību un darbu, veidot karjeru. Taču brīvība rada arī visatļautību, kuras dēļ lielākā daļa no neatkarības patriotiem vēl joprojām staigā basām kājām.
"Mēs gribējām dzīvot neatkarīgi, tagad mēs tā dzīvojam. Jā, šobrīd man ir brīvības sajūta, lai gan tā ir mānīga, jo valsts ir izzagta, pārdota un brīvība ir iluzora. Pašlaik valstī ir visatļautība, bet vai tā ir demokrātija? Demokrātija Latvijā ir tikai vārds, jo vara nepieder tautai," uzskata mana krustmāte. Viņa 25 gadus strādā par arhitekti un ir pārliecināta, ka pašreizējā situācija darba tirgū ir sarežģīta. 
"Padomju laikos radošais gars bija lielāks nekā tagad. Padomju latvieši daudz lasīja, izglītojās garīgi, tad bija vairāk laika. Šobrīd cilvēki bieži vien pārstrādājas, lai nopelnītu naudu, ar kuru iztikt. Bet cenas kāpj, un darba samaksa netiek tām līdzi," saka krustmāte.
Savukārt mans tēvs, kurš ir ierēdnis un šobrīd strādā atbildīgā valsts darbā būvniecības nozarē, ir apmierināts ar tām iespējām, kuras devusi neatkarība: "Neatkarīgā Latvija pavēra iespējas apgūt citu valstu pieredzi. Tagad tas ir iespējams bez kādiem birokrātiskiem un politiskiem šķēršļiem, kas bija jāpārvar, lai izbrauktu no valsts padomju laikos. Pavērušās arī izglītības un karjeras attīstības iespējas ārvalstīs. Cilvēks ir radoši brīvāks, viņam ir lielākas iespējas sevi realizēt, nebaidoties no ideoloģiskajām sekām." 
Elīna Jākobsone
Brīvība dod garīgo spēku
Vienprātīgi mūsu ģimene var teikt, ka Latvijas neatkarības atgūšana ir nesusi tikai labu. Tā kā es pati neatceros laikus, kad mūsu valsts nebija brīva, manu viedokli iespaido manu vecāku un radinieku stāstījumi. Iespējams, ka to var uzskatīt par trūkumu, jo man ir grūti pilnībā novērtēt brīvas Latvijas devumu. Man tā ir ikdiena. 
Dīves līmeņa strauja augšupeja nav izjusta, ja nu vienīgi esam savā īpašumā ieguvuši (privatizējuši) dzīvokli. Tagad ir lielāka drošība par savu dzīvi. Ikdiena rit mierīgāk, jo varam dzīvot un strādāt sev. Galvenais ir spēt noturēties starp citām ģimenēm, kas arī dara visu, lai sevi nodrošinātu. Manuprāt, Latvijas brīvība ne tik daudz ir vērtējama kā materiāla un ekonomiska augšupeja, bet kā garīgs spēks, kas dod vairāk nekā nauda. 
Mēs esam trīs bērni ģimenē, un katra daudzbērnu ģimene pati par sevi ir vērtība. Šie piecpadsmit gadi man un brāļiem ir pagājuši mācoties, un es uzskatu, ka mēs vēl daudz spēsim dot Latvijas izaugsmei un aizstāvībai. Piecpadsmit gadi brīvajā Latvijā manai ģimenei ir pagājuši kā īstai brīvas un augšupejošas valsts ģimenei pienākas. Tas ir tas, kā trūcis tik daudziem pirms mums, tāpēc mēs varam būt ļoti laimīgi un apmierināti. To arī visiem varam novēlēt – nezaudēt prieku par dzīvi brīvā valstī.
Inta Barbane
4. maijs – emocionālā laime!
Jānis Pētersons (54 gadi): "Latvijas neatkarība man ir nesusi tikai pozitīvas pārmaiņas.
Es jūtos laimīgs, ka savā valstī brīvi drīkstu runāt latviski. Nekad neaizmirsīšu to laiku, kad dienēju padomju armijā. Zampoļits mums, diviem vienīgajiem latviešiem rotā, paziņoja – "savā valodā varat runāt tualetē". Bet tā jau nebija tikai armijā. Savā zemē tu varēji justies lieks. Arī sadzīviski daudz kas ir mainījies. Visu var nopirkt, ja vien rocība ļauj. Tas bija absurds, ka pat ziepes toreiz bija uz taloniem. Nopirkt džinsus bija nereāli – tā bija luksusa prece. Prieks, ka mana mamma atguva mantojumā zemi. Tā savulaik tika iekļauta kolhoza sastāvā, kā daudzas citas. Tagad viņai ir salīdzinoši labi nodrošinātas vecumdienas. Nav jāuztraucas, vai rīt pietiks naudas maizītei.
Bet galvenais emocionālais gandarījums par neatkarību – manu bērnu tagadējā dzīve. Abi brīvi var paust savu viedokli, nebaidoties, ka par to draudēs bargs sods. Izglītību un savu karjeru veido paši, jo ir tik daudz iespēju. Viņi zina Latvijas patieso vēsturi. Tagad man tik atliek sagadīt to brīdi, kad apkārt atkal dipinās mazas kājeles. Mani mazbērni, kas būs dzimuši neatkarīgā valstī, tikai no vēstures zinās tos notikumus, kas mūs noveda pie vēlmes dzīvot brīvi un neatkarīgi."
Laura Pētersone
Neatkarības sniegtā izglītība un izglītības sniegtā neatkarība
Mūsu ģimenes dzīvē nozīmīgs notikums bija mammas Ingas Tarvidas iestāšanās Sociālā darba un sociālās pedagoģijas augstskolā Attīstība. Tā kā mamma 13 gadus bija mājsaimniece, šīs bija būtiskas pārmaiņas. Ieguvusi augstāko izglītību, viņa sāka strādāt Skrīveru sociālās aprūpes centrā Ziedugravas. Tagad grūti iedomāties, kā mūsu trīs bērnu ģimene varētu izdzīvot pēc tam, kad tētis zaudēja darbu, ja mamma savulaik nebūtu izlēmusi par labu studijām. Nu viņa atzīst, ka līdz ar izglītību ieguvusi arī vairāk pašpārliecinātības, ticības saviem spēkiem un jūtas daudz neatkarīgāka. 
Inga Tarvida: "Padomju laikos es 35 gadu vecumā augstskolā nebūtu iestājusies. Agrāk tādas iespējas varbūt nemaz nebūtu, jo tolaik parasti studēja tikai jaunībā, uzreiz pēc skolas beigšanas. Toreiz izglītībai nebija tik lielas nozīmes, ar darba vietām visi tik un tā tika nodrošināti. Bija citas prioritātes. Tagad laba izglītība lielākajai daļai cilvēku ir primārā un svarīgākā. Mācību process ir interesantāks un saistošāks nekā padomju gados, daudz tiek izmantots grupu darbs, kas ļauj labāk apgūt komunikāciju prasmes. Būtībā studijas aizsāka jaunu posmu manā dzīvē. Prieks, ka attapos un gāju līdzi laikam."
Iespējams, tieši vecāku pieredze ļauj bērniem daudz labāk novērtēt tās iespējas, kas mums ir pieejamas tagad. Droši zinu, ka nekas mani nekavēs pilnveidot sevi, jo skaidri apzinos, cik svarīgi iegūt mūža izglītību. To, ko būšu dzīves laikā apguvusi, neviens man nespēs atņemt.
Līga Tarvida
Ikdienas steiga upurē attiecības
Pirms 1991. gada bija aizliegts publiski paust savus politiskos uzskatus, kuri nesakrita ar oficiālo, valsts noteikto viedokli. Daudzi cilvēki, kuri to uzdrīkstējās, ļoti smagi cieta no represijām. Ļaudis, kurus turēja aizdomās par citādiem politiskajiem uzskatiem, izsekoja un vajāja. Varēja atlaist no darba, izslēgt no augstskolas utt. Pat tādas šodien pašsaprotamas lietas kā Ziemassvētku svinēšana un bērnu kristīšana bija aizliegtas.
Es uzskatu, ka noteikti labāk ir tagad, pēc neatkarības atgūšanas. Grūti būtu iedomāties atkal dzīvot kā iepriekš. Šobrīd es ļoti labi saprotu savus vecākus, kuri savu jaunību pavadīja pirmskara Latvijā. Viņiem visu mūžu ir bijis ļoti grūti samierināties ar politisko iekārtu pēc 1945. gada.
Domāju, ka cēlusies ir cilvēku pašapziņa un iespējas apliecināt sevi. Vienīgi ikdienas steigā attiecības ir kļuvušas vēsākas un atturīgākas. Pēc manām domām, ļoti ir mainījusies cilvēku attieksme pret dzīvi un iespējām, ko tā dod. Pēc neatkarības atgūšanas cilvēkiem ir palielinājusies atbildības izjūta, jo ir lielākas iespējas pašiem noteikt un veidot savu dzīvi. Vienīgi tādējādi ir izveidojusies sociālā plaisa, jo ne visi var un grib atbildēt par savu dzīvi un virzīt to paši.
Sandras Druseikas domas pierakstīja Laura Druseika
Ja nebūtu mašīnas…
1990. gada 4. maijs – jaunievēlētā LPSR AP (Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas Augstākā Padome) pieņem deklarāciju par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. Kādas pārmaiņas tas atnesa Latvijas iedzīvotājiem, jautāju saviem vecākiem – Pēterim un Elvīrai Brokiem. Viņi atceras, ka PSRS okupācijas režīma laikā 70. gadi bija stabilizācijas periods, kas nodrošināja ar iztiku un sociālajām garantijām, kaut arī visi pakalpojumi un preces nebija kvalitatīvas. 80. gados sākās ekonomiskā krīze, atsevišķu plaša patēriņa preču iegādei ieviesa talonu sistēmu.
Elvīra strādāja par skolotāju, un viņas alga bija 120–150 rubļu mēnesī, kas, tāpat kā šobrīd, bija neadekvāti zema viņas izglītībai un profesijai. Pēteris strādāja Kokneses PMK par daudzkausu ekskavatora mašīnistu, vidējā darba alga bija 400 rubļu, bet vasarā, karstākās darba sezonas laikā, alga bija divtik liela. Pēteris bija darba pirmrindnieks, tāpēc rajona izpildkomitejā viņu uzņēma rindā pēc jaunas automašīnas Moskvič. Pēc 2 mēnešu gaidīšanas vajadzēja doties uz Rīgu pēc jaunā auto, kas maksāja 8300 rubļu. Nauda ar vecvecāku palīdzību tika sakrāta piecu gadu laikā. Vecvecāki dzīvoja laukos, pensija bija ap 130 rubļu, papildienākumus deva arī piemājas saimniecība. Tāpēc arī pirmais brauciens bija uz laukiem. 
Tā kā ģimenei bija dzīvoklis, radās arī doma par mājas celtniecību, bet naudas reformas dēļ šis sapnis nerealizējās. Mājas cena tad bija tikpat liela kā mašīnai, tāpēc mājas iegāde šodienas skatījumā būtu bijis labāks ieguldījums. 90. gadu sākumā sabruka PMK, darbu Koknesē nevarēja atrast, un, ja nebūtu mašīnas, netiktu izmantots piedāvājums strādāt 30 km attālajā Jaunjelgavā, Latvijas un Zviedrijas kopuzņēmumā LatSin, kas pašlaik ir komandējis Pēteri darbam Zviedrijā. 
Mārtiņš Broks
Vārdi, kurus atceros...
Manā dzimtā sapnis par neatkarību aizsācies jau ļoti sen. Tālie četrdesmitie. Gadi, kad mana vecvecmāmiņa jeb babiņa lūdzās: "Palīdzi, Dievs, man atgriezties atpakaļ Latvijā!" Dievs uzklausīja viņu pēc smagiem gadiem Jeņisejas augštecē. 
1949. gada izsūtīšana atkal pārtrauca manas dzimtas dzīvi Latvijā. Atkal lūgšanas pēc savas dzimtenes... Mana mamma piedzima Omskas apgabalā izsūtījuma laikā. Īpaši netika par to pēc tam runāts, stāstīts, kauns esot bijis rādīt dokumentu par dzimšanas vietu.
Es biju pavisam maza atmodas gados, tomēr neskaidri atceros to savādo noskaņu mūsu mājās, kad Ieva Akurātere dziedāja: "Palīdzi, Dievs, visai latviešu tautai!" Es nesapratu, kapēc manu radinieku acīs bija asaras, nesapratu, ka manā bērnībā paceltie sarkanbaltsarkanie karogi ir kas vairāk par svētkiem. Tikai tagad, skatoties televīzijas pārraidi, klausoties Akurāteres dziesmas vārdos un skatoties klausītāju acīs, rodas tāda kā saprašana vai līdzjūtība. 
Ilgus gadus manā ģimenē valdīja lielā klusēšana. Vai tāpēc, ka cilvēki jutās kā bez vainas vainīgie, vai tāpēc, ka nejauši var atplēst kādu brūci, varbūt sargājot bērnus, kuriem taču jāaug, jāmācās… Tad pamazām sāka raisīties atmiņas un sarunas. Es atceros tos brīžus, kad visi, kopā sanākuši, runā, pārrunā, strīdas. Tad sāku atcerēties tādus vārdus kā vilcieni, nāves nometne, Omska, Sibīrija, mežabrāļi…
Marta Dombrovska
Mēs kļuvām privātīpašnieki
Latvijas Republikai kļūstot neatkarīgai, sāka mainīties cilvēks, viņa uzskati par dzīvi. Mans tētis, Andris Miezis, vēl padomju laikā pabeidza augstskolu kā inženieris. Tagad viņš ir a/s Brocēni komercdirektors. Viņš lēnām kāpa pa karjeras kāpnēm – no inženiera kļūstot par tehniskā direktora palīgu, no palīga par tehnisko direktoru, no tehniskā direktora par komercdirektoru. Valsts viņam deva šo iespēju – attīstīties un pilnveidot sevi, tajā pašā laikā viņš varēja uzlabot savas ģimenes sociālos apstākļus. 
Strādājot par tehnisko direktoru, tētim bija iespēja savā īpašumā iegādāties gan māju un zemi, gan automašīnu. Valsts sāka attīstīt tirgus ekonomiku. A/s Brocēni kā rūpnīca sāka eksportēt preci uz ārzemēm, Somiju, Vāciju, Dāniju. 
Mana ģimene kļuva par privātīpašniekiem. Pirmo reizi mūžā zeme, par kuru mēs staigājām, bija mūsu, jumts, zem kura dzīvojām, bija mūsu. Varējām apsaimniekot zemi pie mājas, varējām apsaimniekot pašu māju. Kā saka tētis: "Neatkarīgajā Latvijā es ieguvu pašapziņu. Mani novērtēja. Es varēju strādāt pilnvērtīgu darbu. Varēju iegādāties zemi un māju. Tas viss tagad pieder man."
Ruta Mieze
Mums mājās vienmēr bijušas grāmatas
Kopš manas piedzimšanas (1986. g.) mana ģimene dzīvoja Skrīveru pagasta nomalē. Blakus mājai atradās paliela pļava, taču tā toreiz piederēja valstij. Tiklīdz Latvijā 90. gados parādījās pirmās iespējas iegūt savā īpašumā zemi, mēs privatizējām gan zemi ap māju, gan pļavu. Augsne bija auglīga, un pēc pāris gadiem zālaino klajumu bijām iekopuši un pārvērtuši par nelielu sakņu dārziņu un ābeļdārzu. Ar šo zemes gabaliņu ir saistīta visa mana bērnība. Tur es iemācījos staigāt. Sāku iet skolā. 
PSRS laikā reliģija bija aizliegta, Dieva vienkārši nebija. Taču pēc neatkarības atgūšanas mazākajās klasītēs es gāju kristīgajā pulciņā, un stundās mums sāka pasniegt ticības mācību. Tagad reliģijas vēsturi pasniedz pat vidusskolā. Atliek vien brīnīties par tiem cilvēkiem, kuri nevēlas paplašināt savu redzesloku visādās dzīves jomās pat tagad, kad nu mums ir pieejamas tik daudzas lietas.
Mana mamma Ingrīda Rjazanceva ir pastniece Skrīveros. Viņa ir daudzpusīga un visnotaļ gudra sieviete, tāpēc, kopš sevi atceros, mājās vienmēr ir bijušas grāmatas un enciklopēdijas. Taču padomju literatūrā bija vienveidība, un lielu daļu informācijas cenzūra neļāva publicēt. Šobrīd šajā jomā ir liela brīvība. Turklāt mūsdienu tehnoloģiju laikmetā liela daļa datu pārraides notiek gan ar interneta, gan mobilo sakaru palīdzību. Paziņām rados ir divi Amerikas latvieši – Gio un Vigeo Saule. Viņi ik gadu viesojas dzimtenē. Abi brāļi ir mākslinieki: Gio – mūzikā, bet Vigeo – gleznās. Žēl, ka latviešiem nācās zaudēt to daiļradi, kuru radīja tautieši emigrācijā. 
Ženija Rjazanceva
Mamma saka, ka ir jābūt optimistam
1990. gada vasarā traģiski aizgāja bojā mūsu tētis. Tā mēs ar brāli, kuram tajā laikā vēl nebija divi gadi, palikām divi kopā ar mammu, kurai nu bija jātiek galā ar visām dzīves problēmām. No daudz kā nācās atteikties. Tajā laikā viņa mācījās Lauksaimniecības akadēmijā veterinārmedicīnu – tā tika pamesta 5. kursā. Šobrīd mamma to īpaši nepārdzīvo, jo lauksaimniecība ir uz izputēšanas robežas un pārsvarā visi veterinārārsti ir pārkvalificējušies, lai varētu strādāt citās profesijās.
Mamma saka, ka ir jābūt optimistam, tad arī dzīvē viss veiksies. Lai arī viņa visus šos gadus mūs ir audzinājusi viena pati, mēs esam izbraukājuši Latviju krustām šķērsām, un tam līdzekļu nekad nav trūcis. Ja tā padomā, tad pa šiem 15 gadiem, kuros esam auguši bez tēva, mums ļoti pietrūkst viņa padomu un mēs neprotam tādas lietas, ko prot mūsu vienaudži, kuriem ir tēvs. Tādos brīžos sirds dziļumos ir rūgtums un skaudība, jo tēvs jau visiem ir tas stiprais un varenais. Mums tā ir mamma. 
Pa šiem gadiem no patriotisma, kas ir bijis atmodas laikā, pāri palicis ļoti maz. Es vairs neticu tiem solījumiem, ko bārsta katra atnākusī valdība, jo saprotu – ja nebūšu blēdis un zaglis, tad man būs tik daudz, cik es nopelnīšu ar savām rokām un galvu.
Kalvis Bormanis
Barikādes, ananasi, Bārbija, ārzemes…
Es izveidoju savu notikumu TOP 10, kas aptver manus nozīmīgākos notikumus šajos pēdējos piecpadsmit gados. 1. Manas noturīgās atmiņas sākas no piecu gadu vecuma. Spilgti un joprojām emocionāli atceros asaras, ar kurām uz barikādēm tika pavadīts tētis un krusttēvs 1991. gada 13. janvāra pievakarē. Es zināju tikai to, ka notiek kaut kas nozīmīgs, bet cik lielā mērā – īsti neapjautu... 2. Cik skaisti Lāčplēša dienā mirdzēja svecītes māju logos – tās šķita kā siltas un mierinošas zvaigznītes! Žēl, ka tagad vairs neko tādu neredzu... 3. Blakus sirsnīgajām multfilmām par Vinniju Pūku, Pasakai par zelta zivtiņu un citām televīzijā sāka parādīties populāri amerikāņu un citu valstu raidījumi, filmas un multfilmas, kas demonstrēja savādāku (agresīvāku) dzīves uztveri. 4. No bērnības prātā palikusi saldā ananasa smarža, ko tētis negaidīti atnesa mājās, un melones caurspīdīgās sulas ritēšana caur pirkstiem, kožot sulīgā šķēlē. 5. Ļoti labi atceros skolas gaitu sākumu – aiz diviem cieši savītiem kliņģeriem, kurus saturēja divi patiesi gigantiski lenšu pušķi, kārtīgi izgludinātas baltas blūzītes, melniem pusgariem svārciņiem un zeķbiksēm, kuru ceļgali mēdza krunkoties, slēpās mazs, uztraucies meitēns. 6. Nav aprakstāms tas prieks, ar kādu turēju rokās savu pirmo lelli Barbiju un vēlāk spēlējos ar Lego konstruktoru. 7. Saņēmu skaistāko Ziemassvētku dāvanu savā mūžā – tumši bēru ķēvīti vārdā Deitona, jo jau kopš mazotnes jūtu stipru pieķeršanos zirgiem. 8. Bagātīgais un pieejamais daudzveidīgas literatūras klāsts remdēja manu negausīgo apetīti pēc grāmatām un to lasīšanas. Saritināšanās dīvānā ar tējas krūzi vienā un grāmatu otrā rokā bija un ir kā vesels rituāls. 9. Brīnišķīgie ceļojumi uz Čehiju, Slovākiju, Horvātiju, Ungāriju paplašināja manu redzesloku. Iespēju sešpadsmit gadu vecumā patstāvīgi doties uz Vāciju, lai apgūtu improvizācijas teātra iemaņas, joprojām uzskatu par skaistāko vasaras piedzīvojumu. 10. Augstu vērtējamas neierobežotas komunikācijas iespējas globālā mērogā, ko sniedz internets un mobilais telefons, kā arī ļoti labas izglītības pieejamība un iespējas studēt ārzemēs. 2005. gada pavasaris... man tuvojas 12. klases izlaidums... Māmiņai un tētim turpinās sasniegtā pilnveidošana un baudīšana... Omīte tūliņ svinēs savu septiņdesmit sesto jubileju. Ar mums viss notiek uz labu! 
Ilze Upīte
Mākslinieks bija prestiža profesija
Stāsta Marta Krasta (metālmāksliniece): "Kardinālas pārmaiņas Latvijas neatkarība manā ģimenē neienesa, tāpēc ka radoša cilvēka, mākslinieka, profesija padomju laikos bija vienīgā relatīvi brīvu cilvēku profesija. Tādēļ arī mākslinieka statuss bija augsts – tā bija prestiža profesija. Mākslinieks bija pats savas dzīves noteicējs, un uz viņu neattiecās daudzas darba likumdošanas formas. Vienīgi nepanesama bija padomju laiku ideoloģiskā cenzūra... 
Lai gan latviešu mākslinieki bija augsti profesionāli, ieiet pasaules mākslas apritē liedza padomju laiku dzelzs priekškars. Pat ja mākslinieks bija kaut kādā veidā ieguvis starptautisku atzinību, partijas un KGB ziņā bija tas, vai dot zaļo gaismu šā mākslinieka pasaules redzējumam. Valsts neatkarība Latvijas radošajiem cilvēkiem deva brīvu izeju uz plašo pasauli. Viens no sapņiem, ko mēs ar vīru arī sasniedzām, ir pašiem sava mākslas galerija, kas arī skaitījās pirmā mākslas galerija brīvajā Latvijā (Martas Krastas galerija, ex. Ornamenta Lettonica, atklāta 1991. gadā). Viena no būtiskākajām laikmeta iezīmēm, manuprāt, ir tā, ka ir zudis sabiedriskā darba, draudzīgās izpalīdzības nesavtīgais faktors – katrs pakalpojums maksā vai katrs sev tuvākais. Sarucis to cilvēku skaits, kuri strādā un rada idejas vārdā, nedomājot par atalgojumu."
Simons Kreivaitis

Ko jums nozīmē tas, ka esat vienaudži ar Latvijas atjaunoto neatkarību? 
Diena  05/03/05     Atbild neatkarības laika bērni — piecpadsmitgadīgie.
Mārtiņš Egle, Jūrmalas 1.ģimnāzija:
Pirmos gadus jau daudz neko nesapratu. Bija bērnudārzs, savas maza bērna nodarbes. Tagad domāju — valsts attīstība ir ļoti liela. Ir vārda brīvība. Cilvēks jūtas vajadzīgs, nevis cipars iedzīvotāju skaita tabuliņā. Viņš var ietekmēt savu valsti uz labo un ceļ savu nākotni līdz ar to. Okupācija mums devusi mācību, ka brīvība, tā ir tāda vienreizēja lieta. Ļoti trausla, kura vienā brīdī var būt un nebūt.
Tatjana Grakovska, Rīgas 10.vidusskola:
Pārmaiņu ir daudz. Latvija iestājās Eiropas Savienībā un NATO. Esam demokrātiska valsts, kuras cilvēkiem ir dažādas brīvības un tiesības, tiek ievērotas cilvēktiesības. Man liekas, ka paaugstinās arī dzīves līmenis, ja salīdzinām, kādas bija krīzes 90.gadā, 95.gadā. Padomju laikos varbūt bija labākas sadarbības iespējas ar citām republikām. Latvijā bija attīstīta mašīnbūve, jo bija izejvielas no citām valstīm, kā tagad nav.
Aleksandrs Aleksandrovs, Ventspils 2.vidusskola:
Tā ir brīnišķīga sajūta, ka esmu dzimis un audzis reizē ar valsti. Tai manā dzīvē ir tikpat liela nozīme kā ģimenei, draugiem, skolai. Izglītības reformas laikā valsts man ir iemācījusi savu valodu, lai gan tas nebija viegli. Esmu saglabājis arī savu dzimto, nesen biju Īrijā, mācījos angliski. Tas noder tagad un būs vajadzīgs vēlāk, lai gan no Latvijas aizbraukt netaisos. Es ticu, ka tepat dzīvot kļūs aizvien labāk un interesantāk. 
Anna Jansone, Jūrmalas 1.ģimnāzija:
15 gados ir ļoti liela izaugsme, kāda padomju laikos nebija 40 gados. Iestājāmies ES, NATO. Tauta var pati balsot par nozīmīgiem jautājumiem, nevis kā komunistiskā partija nolēma. Mums ir arī iespēja runāt latviski, kā padomju laikos nebija. Mums būs iespējas studēt, varbūt arī strādāt Eiropā. Mums ir lielāka drošības sajūta, mazāka kara iespējamība. Vēstures un ētikas stundās varam runāt, ko domājam, nevis kā ir pareizi.
Marija Leščinska, Liepājas 5.vidusskola:
Piedzima brīvā Latvija, līdz ar to arī brīvība un visi kontakti: mēs nevaram iedomāties, ka neko nevarēja dabūt. Citu paaudžu cilvēkiem ir skaudrāka dzīves pieredze, pieraduši, ka viss jātaupa, mēs esam vieglprātīgāki. Vairāk vai mazāk tu vari darīt, ko gribi, braukt, kur gribi, lasīt, ko gribi, kas tad nebija pieejams un par ko man bija liels pārsteigums. 
Lidija Panteļejeva, Rīgas 3.vidusskola:
Esam dzimuši brīvā Latvijā, un tas ir ieguvums. Vienīgi saka, ka padomju laikos bijis vairāk naudas, bet par to atkal neko nevarēja nopirkt. Ir grūti, ka šodien daudziem ir finansiālas problēmas, ka algas nav pārāk lielas un sociālie pabalsti, man šķiet, arī nē. Tomēr ir daudz vairāk brīvības, daudz vairāk iespēju. Piemēram, man ir svarīgi, ka skola ir brīva, ir stila brīvība, nevis visiem jāvelk kaut kas viens. 
Toms Nezinis, Liepājas 5.vidusskola:
Atmodas periods, pārvērtības, varbūt nākotnē viss būs labāk. No mums puse ir padomju cilvēki, tagad mēs pārveidojamies uz Eiropas pusi. Manī arī vēl ir dažas tādas īpašības, dažās lietās konservatīvisms, bet pārsvarā esmu cilvēks uz Rietumu pusi. Padomju Savienībā visādu mūziku nevarēja klausīties, tagad ir liela brīvība, brauciet, kur gribat. Vecvecāki man to tik vien stāsta, cik grūta dzīve bijusi un kā visu taupījuši.

Latvija 15 gados
NRA  05/04/05     1994. gada 30. aprīlī Valsts prezidents Guntis Ulmanis un premjers Valdis Birkavs Maskavā paraksta līgumu par Krievijas Federācijas bruņoto spēku pilnīgu izvešanu. Šie dokumenti neatgriezeniski izdzēš no Latvijas sejas spilgtākos padomju okupācijas simbolus – armiju, militāristus un Skrundas lokatoru.Latvija iestājas NATO 
2004. gada 29. martā Latvija svinīgā ceremonijā Valsts departamentā Vašingtonā iesniedz Ziemeļatlantijas līguma ratifikācijas dokumentus, tādējādi kļūstot par pilntiesīgu NATO dalībvalsti. Latvijas ļaudis zina – viņu drošību sargā pasaules lielākā militārā savienība. 
Starptautiski atzītais Dainu skapis 
Vai kāds to varēja iedomāties, ka latviešu tautasdziesmas 21. gadsimtā kļūs tik populāras – gada laikā, kopš Dainu skapis ievietots internetā, tās tikušas lasītas vairāk nekā 1,2 miljonus reižu. Pateicoties jaunajām tehnoloģijām, ikvienam pasaulē, kuru tas interesē, ir iespēja piekļūt un analizēt latviešu tautas garamantas. Dainu skapis iekļauts prestižajā UNESCO Pasaules atmiņas sarakstā. 
Zinātniskā ekspedīcija Ēģiptē 
Latvijas speciālistu dziļās zināšanas vēsturisko pieminekļu dokumentēšanā un jaunāko tehnoloģiju izmantošanā novērtētas ne tikai Latvijas pilskalnos, bet arī Ēģiptes tempļos. Pasaule uzticējusi mūsējiem izskolot šajās prasmēs arī karā sagrautās Irākas speciālistus. Latvieši par izpētes darbiem Ēģiptē, Karnakas templī, guvuši augstu UNESCO atzinību. 
Pieckārtējie pasaules čempioni! 
Deviņdesmito gadu otrajā pusē par Latvijas sporta mīlētākajiem varoņiem kļuva motosportisti Kristers Serģis un Artis Rasmanis, kas pasaules čempionātā motocikliem ar blakusvāģi piecas reizes kļuva par absolūtajiem uzvarētājiem. 
Mūsu operas zvaigžņu spožums 
Valstiskās neatkarības atjaunošana kļuva par spilgtu impulsu Latvijas Nacionālās operas attīstībai. Runa te nav tikai par atjaunoto opernamu, kura izrāžu apmeklējumi kļuvuši par iemīļotu Eiropas mākslas cienītāju tūrisma maršrutu. Jaunās iespējas deva mūsu solistiem izdevību pierādīt sevi uz pasaules prominentāko operu skatuvēm. Egīls Siliņš, Elīna Garanča, Sonora Vaice un Inga Kalna vēlreiz apstiprināja – latvieši ir dziedātāju tauta. 
Latvietis uz Stenlija kausa 
1996. gadā pirmoreiz uz pasaules hokeja prestižākās trofejas, Stenlija kausa, tika iegravēts arī latvieša uzvārds. Spēlējot Kolorādo Avalanche sastāvā, par slavenās balvas īpašnieku kļuva aizsargs Sandis Ozoliņš. 
Teātris saņem atzinību 
Kad uz likvidētā Jaunatnes teātra drupām Alvis Hermanis un viņa domubiedri sāka veidot Jauno Rīgas teātri, skeptiķu un kritiķu netrūka. Laiks tomēr pierādīja, ka JRT spēj pārsteigt ne tikai pašmāju publiku, bet arī prominento Eiropas teātru festivālu žūrijas un izsmalcinātos skatītājus. 
Eiropas Savienības dalībvalsts 
2004. gada 1. maijā Latvija kļūst par Eiropas Savienības dalībvalsti. Īstenota 2003. gada 
20. septembrī izteiktā tautas griba – Latvijas pilsoņi teica jā dalībai ES – par iestāšanos nobalsoja 66,97%, pret – 32,26%. 
Pašiem savs olimpiskais čempions 
2000. gada Sidnejā vingrotājs Igors Vihrovs kļūst par pirmo neatkarīgās Latvijas sportistu, kas izcīna zelta medaļu olimpiskajās spēlēs. Piecpadsmit neatkarības gados latvieši olimpiskajās spēlēs izcīnījuši 11 olimpiskās medaļas. 
Latvijas zāļu izgudrotāji 
Latvijas ķīmiķi radījuši vienu no pirmajiem medikamentiem pasaulē, kas palīdz vecajiem ļaudīm atgūt atmiņu, – memantīnu, kas 2003. gadā reģistrēts lietošanai ASV un Eiropā. Latvijas Organiskās sintēzes institūtā (Ivars Kalviņš u.c.) sintezēts vairāk nekā 600 jaunu vielu, no kurām atlasīti jaunu potenciālu zāļu vielu kandidāti sirds un asinsvadu, centrālās nervu sistēmas un ļaundabīgo audzēju ārstēšanai. 
Pasaulei demonstrē brīnumu 
1999. gadā Latvijas zinātnieki (Agris Gailītis u.c.) konstruēja laboratorijas iekārtu, tā saukto Rīgas dinamo, ar kuru visiem praktiski nodemonstrēja, kā rodas zemes magnētiskais lauks. Šī iekārta mūsu fiziķiem atnesa ne tikai pasaules slavu, tā ļauj mazajai Latvijai kā pilntiesīgam partnerim iesaistīties vienā no šobrīd ambiciozākajiem projektiem pasaulē – kodolsintēzes reaktora būvniecībā Francijā. 
Studentu valsts 
Kā liecina Latvijas Zinātnes un izglītības ministrijas statistikas dati, Latvija pēc studējošo skaita ir otrajā vietā pasaulē. Mums priekšā tikai kanādieši. Uz katriem 10 000 iedzīvotāju Latvijai – 556 studējošie, Kanādā – 580. 
Baibas Skrides zelta vijole 
Cik sen jau tas laiks, kad visa Latvija, aizturējusi elpu, sekoja talantīgo trejmeitiņu – māsu Laumas, Baibas un Lindas Skrides – izaugsmei. Nu viņu mūziķu gaitas aizgūtnēm vēro visa pasaule. Vislielākos panākumus pagaidām izdevies gūt vijoļniecei Baibai Skridei – uzvara 2001. gada karalienes Elizabetes vijoļspēles konkursā izvirzījusi viņu perspektīvo jaunās paaudzes pasaules mūziķu galvgalī. 
Mildronāta triumfs 
Neraugoties uz sīvo konkurenci farmācijas tirgū, Latvijā ražotās zāles veiksmīgi iekaro tirgu, izspiežot rietumvalstu analogus. Sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētais medikaments Mildronāts, ko ražo kompānija Grindeks, ir trešās pirktākās zāles Baltkrievijā un ceturtās – Ukrainā. Arī preces veido valsts tēlu! 
Uzkāpjam Everestā 
1995. gada 14. maijā Latvijas nacionālās ekspedīcijas sastāvā Teodors Ķirsis un Imants Zauls sasniedz pasaules augstāko virsotni Everestu. Neatkarības gados mūsu alpīnisti ir spējuši iekarot visu kontinentu augstākos punktus. 
Eiropa kopā ar Latvijas futbolu 
Ginesa rekorda cienīgs lēciens Eiropas elitē 2004. gada vasarā izdevās Latvijas futbola valstsvienībai, kas nopelnīja iespēju spēlēt starp kontinenta sešpadsmit labākajām komandām. Pateicoties futbolistu veikumam, miljoniem cilvēku visā pasaulē sāka pareizi locīt vārdu Latvija. 
Pašiem sava nauda 
PSRS rubli no 1991. gada pārņem hiperinflācija. 1992. gadā Latvija atsakās no PSRS rubļa kā iekšējās naudas un ievieš pārejas posma valūtu Latvijas rubli, kuru savukārt nomaina Latvijas lati, kuri kļūst par pilnvērtīgu starptautiski atzītu brīvi konvertējamu valūtu. 
Tranzītbiznesa citadele 
Pēc PSRS sabrukuma Latvija izmanto savu ģeogrāfisko stāvokli un kļūst par vienu no galvenajiem tranzīta koridoriem starp bijušo PSRS un Rietumu pasauli. Tranzīta bizness kļūst tik ienesīgs, ka citas Baltijas jūras valstis Lietuva Igaunija, Krievija un Somija investē ievērojamus līdzekļus, lai attīstītu savus virzienus un konkurētu ar tiem. 
Protam uzcelt savu debesskrāpi 
2004. gada 17. novembrī pēc ceturtdaļgadsimta pārtraukuma Rīgai ir jauns debesskrāpis – Hansabankas administratīvā ēka. Celtnes augstums ir 120,5 metri. Tai ir 26 virszemes stāvi, divi pazemes līmeņi. Kopējā platība ir 29 908 kvadrātmetri, autonovietnes platība – 6735 kvadrātmetri, stāva vidējā platība – 756 kvadrātmetri. 
Latvieši pie Oskara kājām 
Lai gan latviešu kino iestājušies smagi laiki un mūsu spēlfilmām tuvākajā laikā nominācija prestižajai kinobalvai nedraud, atcerieties divus zīmolus – Vilnis Kalnaellis un studija Rija. Sadarbībā ar Francijas studiju Les Amateurs tapusī animācijas filma Randiņš Belevilā pasaules kino vēsturē ieies kā viena no labākajām pēdējo desmit gadu animācijas filmām. 2004. gadā darbs iekļuva Amerikas Kinoakadēmijas nomināciju sarakstā. 
Ar latviešu mašīnām Dakarā 
Ogres servisa centra inženiera Andra Dambja būvētās rallijreida automašīnas OSCar sevi apliecinājušas pasaules slavenākajā pārbraucienā Parīze–Dakara, kur mūsu varējumu apbrīnoja un novērtēja atzīti autobūves giganti. Jā, latviešiem uz dzelžiem vienmēr ir bijis ķēriens! 
Lai sāktu staigāt pēc paralīzes 
Latvijas zinātniekam Ingvaram Birzniekam kopā ar Zviedrijas kolēģiem izdevies pirmajam pasaulē atklāt jaunu informācijas kodēšanas mehānismu nervu sistēmā jeb valodu, kā savā starpā sarunājas neironi. Šie pētījumi ar laiku ļaus no invalīdu ratiņiem visā pasaulē piecelties pacientiem ar muguras smadzeņu bojājumiem. 
Kokapstrādes lielvalsts 
Meža nozare pakāpeniski kļūst par Latvijas svarīgāko eksporta nozari – 2004. gadā Latvija eksportēja kokrūpniecības izstrādājumus par vairāk nekā 649 miljoniem latu. Latvija ES kokmateriālu tirgos droši konkurē ar Krieviju, Kanādu un Skandināvijas valstīm. 
Hokeja izlases triumfs 
Par Latvijas vārda nešanu pasaulē jāpateicas hokeja izlasei, kas tieši pēdējā desmitgadē likusi drebēt visu hokeja lielvalstu komandām, bet mūsu hokeja līdzjutēji pelnīti tikuši atzīti par šīs spēles labākajiem karsējiem, nopelnot Rīgai iespēju 2006. gadā pašai sarīkot pasaules meistarsacīkstes. 
Marijas Naumovas triumfs Eirovīzijā 
Laikam gan tik izteiksmīgi un efektīgi pateikt aijaijaijai, kā to izdarīja elegantā Marie N. Eirovīzijas dziesmu konkursa finālā Tallinā 2002. gada 25. maijā, nespētu neviens. Eiropa bija sajūsmā un lielā vienprātībā balsoja par viņu. Ja kāds pirms tam varbūt arī nezināja, kur pasaules kartē meklēt noslēpumaino Latvia/Lettonie, tad Marija Naumova izteiksmīgi parādīja – mēs esam Eiropā. 

Saimniecībā un biznesā…

Uzņēmēju aptauja: no ES gan ieguvumi, gan dusmas
Juris Paiders,  NRA  04/30/05     Rīt paliek viens gads, kopš esam Eiropas Savienībā. Vieniem tas ir devis ieguvumus, citiem lielas problēmas. Taču strādā un attīstās visi – gan tie, kuri saņem struktūrfondu finansējumu, gan tie, kuri iztiek un savu biznesu attīsta bez tā. Neatkarīgā aicināja uz sarunu trīs uzņēmējus, kuriem tika taujāts, kā ir mainījies viņu bizness pirmajā Eiropas gadā.
Dzidra Grīnberga, zemnieku saimniecības Adzelvieši Burtnieku pagastā saimniece: 
– Mūsu saimniecība ir normāla lauku saimniecība. Apmēram ap 100 hektāriem ir lauksaimniecībā izmantojamās zemes, 11 hektāri mežs (tas ir maz) un arī nepilnus 2 hektārus liela, skaista, maza pļaviņa pašā ezera krastā. Pamatā mēs nodarbojamies ar kartupeļu audzēšanu cietes rūpnīcai Aloja. Audzējam arī graudus un zālāju sēklas (tās mazāk), ražojam kaņepju sviestu. Kaņepes sējam 3 hektāru platībā, paši novācam un paši mājās gatavojam kaņepju sviestu. Tas ir mūsu īpašais produkts.
– Kā jums gāja pa šo gadu kopš iestāšanās ES? Kādas bija problēmas?
– Mūsu Ministru kabineta noteikumi saka tā: ja iesēj kaņepes, tad ir jāiet uz Lauksaimniecības departamentu pieteikties, un tad tās var audzēt dārza apstākļos (nedrīkst siltumnīcā). Un tad nav nekādas problēmas. Bet, lai ražotu šo sviestu, ir vajadzīgas Pārtikas un veterinārā dienesta atļaujas, bet mēs esam sūri grūti strādādami šīs atļaujas saņēmuši, uzcēluši šo ražotni un tagad varam šo produktu ražot un visiem piedāvāt. Esam arī iesākuši un turpināsim mājas tūrismu – cilvēki varēs pie mums atbraukt un pie mums mājās degustēt šo produktu, un apskatīt senus darbarīkus, kā kādreiz vāca un grauzdēja kaņepes, dzirdēt arī stāstus par kaņepēm. Lai cilvēki varētu pavadīt tādu patīkamu pēcpusdienu pie mums.
Joprojām traucē dažādas pārspīlētas birokrātiskas normas. Neesam jau mēs tik netīri. Ja šādas normas pārspīlē, tas bremzē jebkuru darījumu. Piemēram, mūsu mazajai ražotnei ir 4 telpas, katrai telpai ir vajadzīga sava birste un gružu lāpstiņa – tas ir pārspīlēti. Mums ir tāda simtgadīga klēts, un mēs visu dabūjām izmest no tās ārā.
Leopolds Ozoliņš, SIA Doktors Leopolds īpašnieks un izstrādājumu autors: 
– Uzņēmums ražo smēres un līdzekļus, kas dziedē inficētas brūces, apdegumus, kaulu sāpes un citus, uzņēmumā strādā 4 cilvēki, no kuriem 2 ir grāmatveži.
– Kas, jūsuprāt, ir bijis pozitīvs un negatīvs pa šo gadu, kopš esam ES?
– ES noteikumi tualešu iekārtošanai ir vispozitīvākais, ko esmu saņēmis no iestāšanās ES. Ir patīkami just, ka esam tuvojušies ES. Negatīvais – diemžēl mūsu tirgotājiem patriotisma pietrūkst – tirgotājiem, kas stāv aiz letes, un arī vadītājiem. Līdz ar to mūsu prece tiek nobēdzināta – zem letes vai skapīšos, vai preci vispār nepasūta. Piedāvā tikai to preci, kuru lobē veikli, talantīgi, spējīgi reklāmas vai mārketinga menedžeri. 
– Kas jums šobrīd visvairāk traucē normāli strādāt? 
– Mani satrauc tas, ka mums kā valstij, kas attīstās, kas ir pametusi vienu jūgu un nokļuvusi pavisam citā gaisotnē, nav valsts gādības par preču noietu. Uzņēmums, kurā strādā 5, 10, 20, 25 cilvēki, nevar aptvert pasaules tīmekli pat ar interneta palīdzību! Tur vajag personiskos kontaktus, kantori, izplatītāju grupas dažādās valstīs. Mūsu valsts tirgus ir tiešām par mazu. Lietuviešiem šāds atbalsts ir un ir izveidojušās lielas varenas firmas, kas būtībā kauj Latvijas ražotājus.
Jānis Krapāns, SIA Dagra menedžeris: 
– Dagra ir viens no lielākajiem uzņēmumiem Cēsu rajonā, Raunā. Dagrā strādā 70 cilvēku, un firma attīsta 3 virzienus: transporta pakalpojumus, bruģakmens ražošanu un degvielas tirdzniecību. Uzņēmuma galvenais produkts ir bruģakmens ražošana, ieklāšana un tirgošana.
– Kā jūsu darbu ir ietekmējis šis gads ES; kas mainījies, kas uzlabojies, pasliktinājies bruģakmens ražošanā?
– Palicis pieejamāks Eiropas tirgus un mēs ar savu bruģakmeni tiekam uz Zviedriju, Poliju un Vāciju, kur notiek tirdzniecība. Pašlaik eksports nav ļoti liels, kādi 15% no apgrozījuma. Ražošanu traucē augstās cenas, degvielas sadārdzināšanās, tāpēc mēs esam spiesti pacelt savas cenas. Transports ir dārgāks, lai nokļūtu uz objektiem, un līdz ar to arī algas ir jāpaaugstina strādniekiem. Sadārdzinās bruģakmens cena.
Vissmagākā ir papīru problēma: katrai izejvielai, akmenim ir vajadzīgi sertifikāti. Es domāju, mēs varētu iziet reizi 5 gados vienu kontroli, jo nekas jau sevišķi nemainās akmens kvalitātē, cementu piegādā vieni un tie paši piegādātāji. Tagad kontrole ir jāiet katru gadu. Bruģakmens nav veselībai bīstams, tur ir grants, cements un krāsvielas piemaisījums. Mums ir speciālas iekārtas, ar formu un vibrēšanu. Tie netiek karsēti.

Banku sistēma ir stabila
Juris Paiders,  NRA  05/02/05    Liels aizdomīgu darījumu skaits var tikt interpretēts kā zīme, ka iekšējās kontroles sistēma ir vāja.
ASV vēstniecības paziņojums aizvadītajā nedēļā par aizdomām, ka divas Latvijas bankas – VEF banka un Multibanka – ir iejauktas noziedzīgi iegūtas naudas legalizēšanā, izraisīja daudzus jautājumus. Arī par to, kāpēc šādus paziņojumus nesniedz Latvijas kontrolējošās institūcijas. Latvijā banku sektoru uzrauga Finanšu un kapitāla tirgus komisija, kuras vadītājs Uldis Cērps intervijā BJ uzsver, ka par banku sistēmas drošību kopumā Latvijā nav pilnīgi nekādu bažu.
– Finanšu un kapitāla tirgus komisija uzrauga Latvijas bankas. Kur beidzas kontrolētā atbildība un kur sākas pašu banku atbildība?
– Finanšu un kapitāla tirgus komisija raugās uz vairākiem jautājumiem. Vispirms, lai bankās būtu atbilstoša politika un procedūras, kas nodrošinātu likuma prasību izpildi. Primāri tas ir Kredītiestāžu likums, bet ir arī citi likumi, kuri skar bankas (šajā gadījumā – Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas likums ir vēl viens būtisks likums banku darbībā). Ja pamanām citu likumu pārkāpumus, arī tos mēs konstatējam. Šādos gadījumos sadarbojamies arī ar citām valsts iestādēm. Otrkārt, atbilstošai politikai un procedūrām jābūt īstenotām dzīvē, bankas ikdienas darbā.
Mūsu pienākums ir pārliecināties: pirmkārt, ka banka ir spējīga identificēt aizdomīgus un neparastus darījumus (likumdošanā ir definēts, un mēs tos varam saukt par aizdomīgiem darījumiem, bet "neparastie" ir tie, kas atbilst likumā fiksētām pazīmēm, un "aizdomīgie" ir visi pārējie, kuri liekas aizdomīgi). Mēs pārliecināmies, vai bankas iekšējās procedūras ir uzrakstītas tā, lai banka spētu laikus identificēt aizdomīgus darījumus un par tiem ziņot kontroles dienestiem. Otrkārt, ja mēs pamanām, ka banka to nav darījusi, mēs par to ziņojam paši un veicam korektīvus pasākumus bankā, lai nodrošinātu, ka tā šādas kļūdas nākotnē neatkārtos. Te ir runa vienīgi par aizdomīgiem darījumiem. Ja savukārt ir runa par to, ka šo aizdomīgo darījumu analīze kontroles dienestā norāda, ka potenciāli var būt, teiksim, veiktas noziedzīgas darbības, tajā skaitā noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija jeb, vienkāršāk runājot, naudas atmazgāšana, tad šādu noziedzīgu darījumu atklāšana un izpēte un visi operatīvie pasākumi šajā gadījumā ir tiesībsargājošo institūciju rokās, kuras par to uzzina no kontroles dienesta.
Mūsu pienākums ir nodrošināt, lai banka ziņotu par visiem aizdomīgiem darījumiem kontroles dienestam. Ja mēs konstatējam, ka banka nav ziņojusi, tad paši ziņojam un sodām banku. Tālāk kontroles dienests ir tas, kurš, gada laikā saņemot vidēji 17 000 šādu ziņojumu, tos apkopo un izpēta. Ja aizdomām ir pamats, tad tālāk jau stafeti pārņem Ekonomikas policija vai Finanšu policija, vai citas tiesībsargājošās iestādes.
– Vai var rasties situācija, ka banka godprātīgi ziņo par šiem aizdomīgajiem gadījumiem un, kad šī informācija nonākusi citas valsts rīcībā, tā, piemēram, tiek izmantota bankas kompromitēšanai? Kā būtu pareizi šādu lietu risināt?
– Es negribu runāt par šo konkrēto situāciju. Bet, runājot par sistēmu kopumā, ir starpība starp to, vai bankā ir adekvāta kontroles sistēma (katrai bankai ir pienākums nodrošināt, lai tāda būtu) un vai tā darbojas praksē arī apstākļos, kad netiek saņemti uzraugošo institūciju sodi). Ideālā gadījumā vajadzētu būt tā, lai bankas to darītu pašas un nebūtu nepieciešams valsts papildu stimulējums. Bet, kas attiecas tieši uz šo konkrēto jautājumu, tad bankām ir jāapzinās, ka ārvalstīs liels aizdomīgo darījumu skaits var tikt interpretēts dažādi. Šeit, kas attiecas uz tām darbībām, ko varam veikt mēs (es nevaru komentēt, ko var veikt tiesībsargi), mēs varam raudzīties uz bankas iekšējās kontroles sistēmu. Bet jāapzinās, ka, no malas raugoties, liels aizdomīgu darījumu skaits var tikt interpretēts kā zīme, ka iekšējās kontroles sistēma ir vāja un ka banka vispār ir nolēmusi sākt sadarbību ar klientiem, kuri pēc tam izrādās aizdomīgi. No ārpuses tas var tikt uztverts kā zīme, ka bankai acīmredzot ir klienti, kuri veic daudzus aizdomīgus darījumus.
Arī starptautiskā kontekstā: šis ir tikai viens pieņēmums. Jo nav nekāda standarta, cik valstij, kurā ir 2,5 miljoni iedzīvotāju, un, teiksim, valstij, kura apkalpo daudzus Krievijas uzņēmumus, ir jābūt aizdomīgiem darījumiem. Tāda standarta nav, cik būtu norma. Ņemot vērā to, cik bargi mēs sodām bankas par neziņošanu kontroles dienestam, bankām rodas diezgan liela vēlme ziņot vairāk – tā ir otra problēma, kas eksistē faktiski visā pasaulē. Bankās, baidoties no tā, ka uzraugošās iestādes tās ļoti bargi sodīs par gadījumiem, kad tās nav ziņojušas, šis aizdomu slieksnis par darījumiem sāk kļūt zems. Objektīvi ir tā, ka, ievērojot to, ka mūsu komercbankas (vairāk nekā puse) intensīvi apkalpo Krievijas un citu NVS valstu uzņēmumus un šo valstu pilsoņus un realitātē tas ir reģions, kurā ir vājāka nodokļu iekasēšana un līdz ar to iespēja, ka klienti var vēlāk izrādīties iesaistīti šāda veida likuma pārkāpumos, šāda iespēja ir lielāka.
– Par vairākām bankām tiek pieņemts aizliegums uz korespondējošiem rēķiniem ASV dolāros. Cik lielā mērā tas apdraud šo banku stabilitāti, to biznesu? Cik lielā mērā šis aizliegums apdraud banku drošību un vai var sekot kāda reakcija no jūsu puses?
– Reakcija no mūsu puses var sekot gan gadījumos, ja banka pārkāpj normatīvus, gan gadījumos, ja banka neievēro likumu. Normatīvi ir domāti tie, kas ir Kredītiestāžu likumā, bet mēs esam pagājušajā gadā bieži piemērojuši sankcijas par citu likumu pārkāpumiem – galvenokārt par Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas likuma pārkāpumiem.
Tās bankas, kuras apkalpo nerezidentus, ir ievērojami likvīdākas nekā banku sistēma kopumā. Un līdz ar to tās ir spējīgas izpildīt sava saistības arī tad, ja tiek novērots klientu aizplūdums. Tas ir tas, ko var redzēt, analizējot šādu banku bilances.
– Ja šāds aizliegums seko bankai, kas ir specializējusies uz nerezidentiem, tas īpaši neapdraud tās stabilitāti? Vai jums šādā gadījumā ir jāiejaucas?
– Mēs iejaucamies tad, ja tiek reāli pārkāpti normatīvi, mēs nevaram to vispārināt. Bet, bez šaubām, šīs bankas ir labāk sagatavotas situācijai, ja notiek straujas aktīvu svārstības. Minimālais likviditātes rādītājs banku sistēmā ir 30%, un realitātē šīm bankām, kas apkalpo nerezidentus, tas ir vismaz divreiz lielāks. 
– Par banku sistēmas drošību pašlaik bažu nav?
– Par banku sistēmas drošību kopumā nav pilnīgi nekādu bažu.
– Vai būs kādi ieteikumi bankām vai citām finanšu institūcijām pēc ASV vēstniecības paziņojuma? Vai no jūsu puses sekos kāda rīcība vai informācija?
– Visām bankām ir spēkā vieni un tie paši noteikumi, rekomendācijas un likuma prasības par patiesā labuma guvēja identificēšanu un klienta saimnieciskās darbības pārzināšanu, kā arī kontu slēgšanu visiem tiem klientiem, kurus banka nepārzina. Prasības paliek spēkā, un to izpilde ir pilnīgi pietiekama, lai bankā būtu visām Eiropas Savienības prasībām atbilstoša iekšējā kontrole. Es domāju, ka no praktiskā darba bankām ir jādara tieši tas pats, ko tās jau ir sākušas darīt. Notiek izmaiņas likumdošanā, kas ieviesīs tās prasības, kas jau šobrīd eksistē rekomendāciju formā, un pacels tās likuma prasību līmenī. Bankām ir jāturpina ievērot mūsu rekomendācijas un jāgaida, kad tās parādīsies jau kā obligātas likuma prasības ar visām no tā izrietošajām sekām. Banku sistēma lieliski apzinās, cik būtiski biznesa turpināšanai ir ievērot pasaulē pieņemtos un Latvijas likumdošanā paredzētos iespējamās naudas atmazgāšanas novēršanas standartus.
– Naudas atmazgāšanas gadījumos bankas nemaz nav līderos. Kā jūs novērtētu situāciju – vai bankas ir tas kritiskākais posms vai arī mums jāuzlabo kaut kas arī citās jomās?
– Latvijas apdrošināšanas tirgū mēs esam novērsuši jebkuras bažas par iespējamu naudas atmazgāšanu jau pirms diviem gadiem. Es varu apgalvot, ka Latvijas apdrošināšanas tirgus nevar šobrīd tikt izmantots naudas atmazgāšanai, jo ir uzlabota gan iekšējā kontrole, gan arī apdrošināšanas sabiedrības ir ieviesušas pasaules praksei atbilstošu sistēmu, gan arī likumdošanā izvirzītas ļoti stingras prasības pret pārapdrošināšanu. Pirms pāris gadiem runāja par iespējām izmantot apdrošināšanas sabiedrības, piemēram, nodokļu "plānošanai", bet tagad šīs bažas ir novērstas jau pirms diviem gadiem ar ļoti mērķtiecīgu rīcību. 
Šobrīd runā par Latvijas finanšu sistēmu, un mums ir jārēķinās ar to, kāda tā ir – 96% no finanšu sistēmas aktīviem ir tieši bankas. Es domāju, ka galvenajam fokusam arī turpmāk jābūt virzītam uz bankām, bet tas nenozīmē, ka mūsu valstij kopumā vajadzētu pārstāt domāt par citiem sektoriem, piemēram, nekustamo īpašumu biznesu, teiksim, advokātiem vai notāriem. Tie ir ārpus mūsu kompetences, bet tās ir jomas, kurās šī problemātika ir tikpat aktuāla.
Latvijas iedzīvotāji tērē par trešdaļu vairāk, nekā rāda oficiālie ienākumi 
LETA  05/02/05     Latvijas iedzīvotāji tērē vismaz par vienu trešdaļu vairāk līdzekļu, nekā tas iespējams saskaņā ar uzrādītājiem oficiāliem ienākumiem, liecina Latvijas Zinātņu akadēmijas (LZA) Ekonomikas institūta un Latvijas Universitātes (LU) Juridiskās fakultātes doktoranta Jāņa Graša pēc Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja (KNAB) pasūtījuma veiktais pētījums.
Ekonomiste Raita Karnīte šodien, iepazīstinot ar pētījumu, sacīja, ka neizskaidrotā iedzīvotāju ienākumu daļa dažādos pētījumu variantos svārstās no 33,4% līdz 36,4%, kas vidēji veido no 333 miljoniem latu līdz 438 miljoni latu ceturksnī. Šajā summā varētu ietilpt ienākumi no nekustamā īpašuma pārdošanas, zemes pārdošanas, iedzīvotāju ienākumi ārzemēs un citi, kas statistikā neatspoguļojas.
Viņa arī piebilst, ka ne viens, ne otrs aprēķins nav uzskatāms par pilnīgi precīzu, jo vienā variantā lietoti autores pieņēmumi, bet otrajā izlases kopas dati mehāniski attiecināti uz visu kopu, jo apsekoti 0,4% iedzīvotāju.
Tomēr, pēc Karnītes domām, maz ticams, ka tie izskaidro visu konstatēto starpību. Bez tam aprēķinā tika lietoti augstākie fizisko personu ienākumu novērtējumi, kas kompensē neuzskaitītos ieņēmumus.
Karnīte, kura pētījumā vadījusies tikai no oficiāli iegūstamiem faktiem, secina, ka vairāk nekā trešdaļu izdevumu cilvēki nevar izskaidrot ar viņu ienākumiem, kas liecina, ka fizisko personu ienākumi ir lielāki, nekā uzrāda statistika. Visticamāk, ka par šiem ienākumiem nav maksāti nodokļi, uzskata ekonomiste.
Karnīte, kura atbalsta vispārēju fizisko personu ieņēmumu deklarēšanas ieviešanu, piebilst, ka deklarēšanas koncepcijas ieviešana varētu veicināt iedzīvotāju ienākumu gūšanas kontroli. Tās ieviešanas potenciālais tiešais ekonomiskais efekts būtu vairāk nekā 300 miljoni latu gadā, ja pieņem, ka lielākā daļa neizskaidroto fizisko personu ienākumu ir no algota darba, un aptuveni 320 miljoni latu - iekasētā sociālā nodokļa veidā.
Koncepcijas ieviešanas rezultātā tiktu uzlabota fizisko personu ienākumu kontrole, un tas dotu gan tiešos, gan netiešos ekonomiskos labumus.
Pie netiešiem ekonomiskiem labumiem Karnīte pieskaita iespēju ierobežot koruptīvās darbības valsts un pašvaldību institūcijās, iespēju iegūt vairāk noderīgas informācijas valsts ekonomiskās attīstības novērošanai, kā arī iespēju uzlabot valsts iekšējo un ārējo drošību, iegūstot informāciju par naudas un materiālo vērtību uzkrāšanos atsevišķu privātpersonu rokās, nelikumīgo darījumu apjomiem un veidiem, iespējamiem kontrabandas, narkotiku un ieroču tirdzniecību gadījumiem un shēmām.
Karnīte kā labāko koncepcijas ieviešanas variantu uzskata fizisko personu ienākumu-izdevumu kontroles informācijas sistēmas veidošanu kā sociāli - ekonomiskās programmas "eLatvija" apakšprogrammas "ePārvalde" sastāvdaļu. Līdzekļus šī sistēma saņemtu no programmas ieviešanai pieejamā finansējuma.
Savukārt Grasis atzina, ka atbalsta domu par atļauju legalizēt pēdējos desmit gados gūtos līdzekļus, par kuriem nav maksāti nodokļi. Pēc docenta vārdiem, iedzīvotājiem būtu iespēja bez papildus sankcijām legalizēt "pelēkos" ienākumus, no tiem nodokļos nomaksājot 25%. 

Kultūrā...

Latviešu dzeja interneta žurnālā 
Māris Salējs, dzejnieks,  Diena  04/29/05    Vēl trīs mēnešus ir iespēja angļu mēlē lasīt apjomīgu latviešu dzejas publikāciju Ņujorkas interneta žurnālā Omega. Publikāciju ievada Māra Salēja eseja Taureņu apoloģija par šodienas latviešu dzejas situāciju. Publikācijā iekļauti vairāk nekā 20 vidējās un jaunākās paaudzes latviešu dzejnieki, sākot ar Uldi Bērziņu un beidzot ar Ronaldu Briedi. Atsevišķu kopu veido trimdas dzejnieki, kas atgriezušies uz dzīvi Latvijā — Astrīde Ivaska, Roberts Mūks, Margita Gailītis un Margita Gūtmane. Turpat lasāms arī Ingas Ābeles stāsts Klusā daba ar granātābolu un fragments no Paula Bankovska romāna Čeka, bumba un rokenrols. Žurnāla lasītājs var iepazīt arī dzejnieku biogrāfijas un ārējo veidolu, resp., fotoportretus. Tulkojumus un atdzejojumus veikuši Margita Gailītis, Ināra Cedriņa, Ieva Lešinska, Guna Kupča Čabereka, Rihards Kalniņš. Publikācijas vizuālajam noformējumam izmantoti mākslinieces Neles Zirnītes oforti un Rīgas fotoainas.
Publikācijas tapšanas vēsture īsumā ir šāda. Pagājušā gada ziemā dzejniece, tulkotāja un māksliniece Ināra Cedriņa, kas dzīvo Nepālā, sazinājās ar šo rindu autoru un piedāvāja izveidot latviešu dzejas publikāciju. Un tā, pateicoties Valsts kultūrkapitāla fonda un Latvijas Literatūras centra atbalstam, šo publikāciju jau kopš šāgada februāra var lasīt www.howlingdogpress.com/omega5.
Var tikai pieminēt, ka publikācijas tapšanas laikā žurnāla redaktors Maikls Eniss (Michael Annis) vairākkārt izteica neviltotu sajūsmu par latviešu dzeju un tās poētiskajām kvalitātēm. Iespējams, pašmāju vērtējums varētu būt skarbāks (ja pieņem, ka mūsu (mūsuprāt) blusas nelatvji varētu uztvert kā ļoti eksotiskus kukaiņus, resp. taureņus).

Izstādes
Līvija Dūmiņa,  NRA  05/02/05     
- Baltijas Krievu institūta mākslas galerijā atklāta lietuviešu mākslinieces Ramunes Kmiliauskaites akvareļu izstāde. Māksliniece dzimusi 1960. gadā Viļņā. 1984. gadā absolvējusi Mākslas akadēmijas grafikas nodaļu. No 1983. līdz 2004. gadam viņai bijušas divdesmit personālizstādes Lietuvā, Anglijā un Vācijā. R. Kmiliauskaites darbi uzmanību piesaista ar izteiktu dekorativitāti un krāšņumu, dabas, bet īpaši – ziedu, motīviem.
- Latvijas Nacionālās bibliotēkas Izstāžu zālē atklāta zviedra Olafa Nēslunda fotoizstāde Aleksandrijas bibliotēka. Viņš dzimis 1952. gadā, dzīvo Zviedrijā. Fotomākslinieks fiksē pilsētas vidi, dabas ainavas, portretus, veido reklāmfoto. Sadarbojies ar dažādiem žurnāliem un lielām kompānijām, arī ilustrējis grāmatas. Interese par arābu kultūru realizējusies ceļojumos, bet ziņa par jaunās bibliotēkas Aleksandrijā atklāšanu likusi doties uz Ēģipti un radīt fotoreportāžu, kas nu apskatāma Rīgā. 
- Latvijas Fotogrāfijas muzejā līdz 14. maijam apskatāma izstāde Liecība Nr..., kas atklāj nesen atrastu fotofilmu saturu ar dokumentālu liecinājumu par padomju un vācu okupācijas pirmajiem gadiem Kurzemē – 1940. gada padomju propagandas teātri Tukuma un Kandavas ielās. Izstāde tapusi ar Latvijas Republikas Totalitāro seku dokumentēšanas centra atbalstu. 
- Rīgas galerijā otrdien atklās Raimonda Staprāna gleznu izstādi. R. Staprāns dzimis 1926. gadā Rīgā. 1944. gadā emigrējis uz Vāciju, bet 1947. gadā devies uz ASV. Profesionālo izglītību ieguvis Vašingtonas universitātē Sietlā un Kalifornijas universitātē Bērklijā. Mākslinieka darbi bijuši redzami daudzās grupu un personālizstādēs ASV un citur pasaulē, bet 1991. gadā – Rīgā, Valsts mākslas muzejā. Līdzās reāliem priekšmetiem – apelsīniem, virtuves piederumiem vai krēsliem – iemīļots mākslinieka motīvs ir Kalifornijas līča skati. Viņa gleznām raksturīga kompozīcijas skaidrība un lakonisms, krāsu spožums un spilgtums, panākot specifiski Kalifornijas gaismai raksturīgās krāsu nianses, bet kopumā viņa glezniecības stilu mēdz raksturot kā abstrakto reālismu.
- Galerijā Carousell ceturtdien pulksten 18 atklās Elizabetes Melbārzdes personālizstādi ...nevarēju izteikt vārdiem...
- Melngalvju namā ceturtdien pulksten 19 atklās izstādi Dzīvība – tā veltīta armēņu genocīdam. Armēņu lūgumā par vēsturiskās patiesības atzīšanu savu nostāju paudusi Saeima, Ārlietu komisijai nule kā nododot lēmuma projektu Deklarācija par armēņu genocīdu. Saeimā apskatāma armēņu genocīdam veltītā fotoizstāde, un nu savu attieksmi pauž mākslinieki. Izstādē par dzīvības brīnumu piedalās gleznotāji Artūrs Akopjans, Laima Bikše, Vilnis Henrihsons, Ingūna Krolle-Irbe, Juris Jurjāns, Varužs Karapetjans, Gunārs Krollis, Vadims Mass, Ilze Mežasardze, Jānis Andris Osis, Aleksejs Naumovs, Marta Skulme un Jānis Zemītis, tēlnieki Aigars Bikše, Goča Huskivadze un Gļebs Panteļejevs, stikla apstrādes meistari Ingūna Audere, Ilze Dūdiņa, Romens Umans, Genadijs Zujevs un mākslinieks Babkens Stepanjans. Izstādē apskatāma arī a/s Grīziņkalns stikla apstrādes meistaru veidota stikla instalācija.

Latviešu kino no rīta līdz vakaram
 Kristīne Matīsa,  NRA  05/03/05     Valsts svētkos – 4. maijā – arī jaunākās latviešu filmas sastājas svētku parādē, tās visu dienu būs skatāmas kinoteātra Rīga abās zālēs. 
Kinosvētku devīze ir Pēc panākumiem ārvalstīs – atkal mājās!, jo programmā iekļautas tās latviešu spēlfilmas, dokumentālās un animācijas filmas, kuras pēdējos gados guvušas lielākos panākumus pasaules festivālos. 
Statistika liecina, ka 2004. gadā mūsu filmas pabijušas 164 festivālos 39 valstīs un mājās pārvedušas 18 nozīmīgas balvas, līderpozīcijās ir Lailas Pakalniņas Pitons, Vara Braslas Ūdensbumba resnajam runcim, Askolda Saulīša Keep Smiling! un Daces Rīdūzes Jāņtārpiņš, bet rītdienas programmā pavisam skatāmas četras spēlfilmas, deviņas dokumentālās filmas un 20 animācijas filmas, tai skaitā Nila Skapāna jaunās filmas Telefons pirmizrāde. Tas nozīmē, ka kinoteātrī Rīga no rīta līdz vakaram būs ko darīt gan bērniem, gan pieaugušajiem, turklāt prieks nav dārgs, jo Latvijas Nacionālā kinematogrāfijas centra rīkotajā pasākumā bērniem biļete maksā tikai 50 santīmu, pieaugušajiem – latu.

Pētera Vaska vijoļkoncerts New York City Ballet Inese Lūsiņa,  Diena  05/03/05     Pētera Vaska vijoļkoncerta Tālā gaisma jauna interpretācija Pītera Mārtina baletā ar identisku nosaukumu iekļauta piecu pirmizrāžu vidū, ar kurām pasaulslavenā baleta trupa New York City Ballet 4.maijā atklās savu 2005.gada pavasara sezonu Ņujorkas Linkolna centra teātrī. 
P.Vaska mūzika skanēs šīs trupas orķestra atskaņojumā, turklāt baleta nosaukums visās afišās rakstīts latviešu valodā. 
Pīters Mārtins ir New York City Ballet galvenais baletmeistars, viņa stils izaudzis no leģendārā baletmeistara Džordža Balančina baletu valodas. 
P.Vaska vijoļkoncertam P.Mārtins pievēršas jau otrreiz, jo iepriekš veidojis Bostonas baleta iestudējumu Distant Light, kura pasaules pirmizrāde bija 2004.gada 15.oktobrī Bostonā. 
Lai gan abos inscenējumos piedalās četri dejotāji, tie ir ļoti atšķirīgi, tādēļ jaunajam baletam Mārtins izvēlējies citu, latviešu valodas nosaukumu. 
Izrādes atkārtos 5., 10. un 11. maijā.

Sportā...

Pret Kanādu – bez bijības
Ēriks Strauss, Romāns Kokšarovs,  NRA   05/02/05     Ar zaudējumu Latvija uzsāk 2005. gada pasaules hokeja čempionātu.
Latvijas izlase savu devīto pasaules čempionātu augstākajā līgā iesākusi līdzīgi kā iepriekšējos astoņus – ar zaudējumu. Sestdien Insbrukā mūsējo pretinieki bija pēdējo divu gadu pasaules čempioni un olimpisko spēļu uzvarētāji Kanādas izlase. Zaudējot četrus vārtus, spēlējot skaitliskajā mazākumā, Latvijas izlase līdz minimumam samazināja izredzes pirmo reizi čempionātu iesākt kaut ar neizšķirtu rezultātu. Vakar un šodien izlasei ir brīvdienas, bet rīt plkst. 21.15 jātiekas ar ASV hokejistiem.
Kāpēc treneri izvēlējās Masaļski?
Viens no pirmsspēles grūtāk atrisināmajiem rēbusiem bija – kuru vārtsargu likt vārtos čempionāta pirmajā spēlē. Abi reālākie kandidāti uz vārtu sargāšanu Edgars Masaļskis un Artūrs Irbe tika slavēti visu pārbaudes spēļu laikā, taču kopējā treneru sapulcē priekšroka tika dota gados jaunākajam un jau divreiz pret Kanādu spēlējušajam Masaļskim. Vislabāk vārtsargu nianses un psiholoģiju pārzinošais Vitālijs Samoilovs pa punktiem uzskaita, kāpēc bijusi šāda izvēle:
– Ja salīdzinām abu vārtsargu meistarību, pirmais ir Irbe, un man nav nekādu šaubu, ka Artūrs būtu gatavs stāties vārtos arī pret kanādiešiem. Taču mums pietrūka laika, lai dažos mēnešos aizlāpītu tos robus, kas Irbem gada dīkstāvē radušies ātruma reakcijā. Ar pāris spēlēm bija par maz, lai Artūrs atgūtu tās ātruma īpašības, kas viņam bija raksturīgas iepriekš. Masaļskis ir mazāk pieredzējis, taču ātrums un reakcija viņam šobrīd ir augstākā līmenī un arī Čehijā pavadītā sezona viņam devusi lielāku pārliecību par saviem spēkiem. Tā tika nostiprināta olimpiskajā kvalifikācijā Rīgā.
Masaļskis vārtos tika turēts līdz piektajiem zaudētajiem vārtiem, taču nevienos no tiem nav iemesla viņam pārmest. Edgars atzīst, ka uz viņa sirdsapziņas varētu uzvelt piektos, kad Riks Nešs lielā ātrumā pa labo malu no neērtās puses pamanījās ripu iemānīt vārtos:
– Īsti nepamanīju, kā ripa ielidoja manos vārtos. Nešs nāca man virsū ar lielu ātrumu, ar kājām pa priekšu. Varbūt ripa jau bija vārtos, pirms Nešs bija nokritis. 
Pēc šiem zaudētajiem vārtiem izlases treneri atceras februāra spēli ar Baltkrieviju un izspēlē jau pārbaudīto trumpi – vārtsargu maiņu.
– Nekādā gadījumā nevēlos vainot Masaļski zaudētajos vārtos. Paši vien bijām vainīgi, ka nopelnījām četrus noraidījumus, no kuriem nevienu nevaru uzskatīt par attaisnojošu. Par to, kā kanādieši izmantoja šos noraidījumus, šķiet, komentāri ir lieki – visi četri gūtie vārti bija kā mācību grāmatā, – kanādiešu prasmi realizēt skaitlisko vairākumu uzsver Latvijas izlases galvenais treneris Leonīds Beresņevs.
– Iespējams, ka mūsu aizsargi pārāk tuvu bija piespiedušies vārtiem. Dažkārt manā priekšā bija pat divi kanādieši, kuri ļoti aktīvi man traucēja redzamību, un bieži vien mūsējie tika sasieti tiktāl, ka viens no vārtu stūriem palika brīvs. Visi cīnījās, kā nu prata, un neviens speciāli neļāva kanādiešiem izvērsties vārtu priekšā, – spēli atceras Edgars Masaļskis.
– Čempionāta disciplinārās komisijas sēdē daudz tika runāts par to, cik tālu pieļaujama kontakta spēle. Tika runāts arī par to, cik daudz spēlētāji drīkst traucēt vārtsargam. Manuprāt, šajā spēlē kanādiešiem tika dota pārāk liela vaļa, jo bija gadījumi, kad vārtsarga laukumā bija nostājušies pat divi uzbrucēji, tādējādi maksimāli traucējot Masaļskim pārskatīt laukumu. Varam jau iet sūdzēties, taču šaubos, vai kāds mani uzklausīs, – uz kanādiešu nekaunību Masaļska vārtu priekšā norāda Leonīds Beresņevs.
– Nav patīkami vienā spēlē ielaist piecas ripas un tikt nomainītam, taču līdzīgs gadījums nav pirmā un droši vien arī ne pēdējā reize manā karjerā, tāpēc domāju, ka psiholoģiski nebūšu salauzts, – par savu nervu sistēmu ir pārliecināts vārtsargs.
Latvijas izlasē pasaules čempionātā jau ir debitējuši trīs no pieciem pieteikumā ierakstītajiem debitantiem – aizsargs Guntis Galviņš, uzbrucēji Mārtiņš Cipulis un Miķelis Rēdlihs. Ja var ticēt oficiālajam spēles protokolam, tad Cipulis laukumā pavadījis 34:10 minūtes. Tādu spēļu laiku laukumā nepavada pat NHL dūži, un tāpēc protokolā ierakstītais apšaubāms. Tāpat kā vēl viena debitanta Māra Ziediņa nospēlētā 31 sekunde, kaut laukumā viņš nebija nevienu brīdi.
– Uz Insbruku Ziediņu neesam paņēmuši līdzi tikai tāpēc, lai aizpildītu protokolu, un esmu pārliecināts, ka arī viņš šajā čempionātā tiks pie spēlēšanas, – talseniekus mēģina mierināt Leonīds Beresņevs.
Ziediņa novadnieks Guntis Galviņš aizvadīja pirmo spēli tik augsta ranga mačos un izpelnījās gan treneru, gan komandas biedru atzinību.
– Gunča ir malacis. Katra laukumā pavadītā minūte, katrs nākamais iznāciens laukumā viņam bija milzīga dzīves pieredze, – deviņpadsmit gadus veco Galviņu slavē divreiz vecākais Artūrs Irbe.
– Rīgā pārbaudes spēlē bija daudz vieglāk un jutos atbrīvotāks, jo tā bija tikai pārbaudes spēle. Pasaules čempionātā atbildība ir daudz lielāka, un varbūt tāpēc pirmajās minūtēs bija jūtams neliels uztraukums. Lielāko spēles laiku biju pārī ar Kārli Skrastiņu, taču personīgi man pārbaudes spēlēs vieglāk bija saprasties ar Oļegu Sorokinu, – pirmos iespaidus par pasaules čempionātu atceras Guntis Galviņš.
Pirms pasaules čempionāta direktorātā tika nolemts – ja briest kāds kautiņš, tad spēlētāji var neuztraukties, ka viņi tiks noraidīti līdz spēles beigām. Šī lojalitāte pastāvēs tik ilgi, kamēr netiks nomesti cimdi. Arī Latvijas izlase sāka meklēt spēlētājus, kuri būtu gatavi vajadzības gadījumā ar pretinieku izvicināt dūres, taču nācās konstatēt, ka izlasē nav neviena tīrā kaušļa. Taču kādā no epizodēm, kad tika mīcīts uz ledus guļošais Masaļskis, no kanādiešiem nenobijās, – Galviņš.
– Nevarēju noskatīties, kā sit mūsu vārtsargu. Neļaušu taču, lai Masaļski atstāj bez rokām... Ja būtu nepieciešams, biju gatavs arī kārtīgam kautiņam. Nu un kas, ja pretinieks bija kanādieties? Ja jākaujas, tad jākaujas, – drošs par sevi ir Galviņš.
Neraksturīgi savam vecumam Galviņš ir arī paškritisks, un, lai arī lielus podus viņš šajā mačā nenogāza, Guntis daļu vainas uzņemas sesto vārtu zaudējumā.
– Jā, paliku viens pats vārtu priekšā, taču pirms tam neaizmetu ripu tālāk no vārtiem. Gribēju ripu palaist gar apmali, taču to pārķēra un viss sākās, – paškritisks ir Guntis Galviņš.

Solītās siltās 
brīvdienas izpalika, jo spēcīgais 
vējš tā arī nerimās un termometra stabiņš 
spītīgi turējās uz +12oC atzīmes. Arī šonedēļ 
laiciņš ir samērā vēss... Un nu pāris dienas līst 
pavasarīgs lietutiņš, aizskalojot no ielām pēdē-
jos ziemas putekļus. Saulīte brīžiem parāda sa-
vu zeltaino vaigu gar mākoņu maliņu, bet tad 
atkal pazūd... Bet lai arī dienas ir diezgan 
pelēcīgas, zeme un koki visapkārt 
kļūst arvien košāki...

Anda Jansone, trešdien, 4. maijā